ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

27 лютого 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 736/2817/24
Головуючий у першій інстанції – Кутовий Ю. С.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/9/26

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді: Скрипки А.А.
суддів: Онищенко О.І., Шарапової О.Л.
секретар: Мальцева І.В.

сторони:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю ”Споживчий центр” 
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корюківського суду Чернігівської області у складі судді Кутовий Ю.А. від 17 січня 2025 року, місце ухвалення рішення - м. Корюківка, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ”Споживчий центр” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю ”Споживчий центр” звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Споживчий центр” заборгованість за кредитним договором №01.04.2023-10000005 від 01.04.2023 року у розмірі 17 510 грн. Також позивач ставив питання про стягнення з відповідача на свою користь понесених судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. В обґрунтування вимог заявленого позову ТОВ ”Споживчий центр” зазначало, що між ТОВ ”Споживчий центр” та ОСОБА_1 01.04.2023 року було укладено кредитний договір №01.04.2023-10000005. Відповідно до умов укладеного кредитного договору, відповідачу було надано кредит у розмірі - 8 500 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 01.04.2023 року, строком на 39 днів. За доводами позивача, ТОВ ”Споживчий центр” свої зобов`язання за укладеним кредитним договором виконало у повному обсязі. Позивач стверджує, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за укладеним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим, у нього утворилась заборгованість у розмірі 17 510 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі - 8 500 грн. та заборгованості по процентам в розмірі - 9 010 грн., при цьому, проценти по кредиту нараховані за період з 01.04.2023 року по 09.05.2023 року. За доводами позивача, невиконанням відповідачем умов укладеного кредитного договору, порушуються права та інтереси ТОВ ”Споживчий центр”.

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 17.01.2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю ”Споживчий центр” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 0 задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Споживчий центр” заборгованість за кредитним договором № 01.04.2023-100000005 від 01.04.2023 у розмірі 17 510 грн., а також суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 17.01.2025 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 17.01.2025 року є незаконним з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, і тому оскаржуване рішення суду від 17.01.2025 року є необґрунтованим. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт перерахування відповідачу кредитних коштів та обґрунтованість наявності у відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором кредиту у розмірі, зазначеному у розрахунках, і тому у задоволенні позову необхідно відмовити. Із посиланням на статтю 9 Закону України ’’Про бухгалтерський облік та фінансову звітність’’, апелянт стверджує, що розрахунки суми боргу, не є зведеними документами, вони не були погоджені із відповідачем, і не підтверджені первинними обліковими бухгалтерськими документами, і тому розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 не підтверджується належними доказами. 

Відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корюківського суду Чернігівської області від 17.01.2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ”Споживчий центр” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. 

Відповідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони даного спору належним чином повідомлені про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи. 

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що між ТОВ ”Споживчий центр” та ОСОБА_1 01.04.2023 року було укладено кредитний договір № 01.04.2023-100000005.

Відповідно до умов укладеного між сторонами спору кредитного договору, відповідачу було надано кредит у розмірі - 8 500 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 01.04.2023 року, строком на 39 днів (а.с.8). Таким чином, позивачем ТОВ ”Споживчий центр” свої зобов`язання за укладеним договором було виконано у повному обсязі. 

Згідно умов укладеного між сторонами спору договору, первинний період користування кредитом - 11 днів з дня його надання (надалі - ”первинний період”). Черговий період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду (надалі - ”черговий період”). Період користування ставкою ”Економ” - період фактичного користування кредитом, протягом якого застосовується фіксована процентна ставка ”Економ”, який розпочинається в день, наступний за днем сплати позичальником повністю всіх процентів, нарахованих на дату платежу, та закінчується через 11 днів (надалі - період ”Економ”). Ставка ”Економ” - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду "Економ". Ставка ”Стандарт” - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 3% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду ”Економ”. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Проценти розраховуються шляхом множення кредиту (залишку кредиту у разі його дострокового часткового повернення) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді.

Згідно із п.3.1. укладеного між сторонами спору договору, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 3.2. укладеного між сторонами даного спору договору встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п.4.1. укладеного між сторонами даного спору договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача.

Згідно із п.4.3. вказаного вище договору, днем надання кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. У випадку, якщо дата ініціювання платіжної операції з надання кредиту не співпадає з датою завершення цієї платіжної операції з надання кредиту, днем/датою надання кредиту є дата ініціювання цієї платіжної операції, якщо платіжна операція була завершена (навіть у випадку її завершення в пізнішу дату). Неможливість завершення ініційованої кредитодавцем платіжної операції з надання кредиту не з вини кредитодавця є скасувальною обставиною та призводить до припинення прав і обов`язків сторін за даним договором, включаючи обов`язок кредитодавця з надання кредиту. Неможливість видачі кредиту готівкою у зв`язку із нез`явленням позичальника для її отримання у дату надання/видачі кредиту, зазначену в заявці, є скасувальною обставиною та призводить до припинення прав і обов`язків сторін за даним договором, включаючи обов`язок кредитодавця з надання кредиту. У випадку настання вказаних скасувальних обставин даний договір є розірваним та припиненим з дати надання/видачі кредиту, зазначеної в заявці. У випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитодавця, позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку сплати платежу.

Відповідно до положень п.6.1. зазначеного вище договору, позичальник зобов`язався використовувати кредит на зазначені в договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентів - у терміни та строки, вказані у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.

Як зазначає позивач у вимогах заявленого позову, відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за укладеним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 17 510 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі - 8 500 грн. та заборгованості по процентам в розмірі - 9 010 грн., при цьому, проценти по кредиту нараховані у встановленому умовами укладеного договору розмірі, за період з 01.04.2023 року по 09.05.2023 року (а.с.12).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.01.2025 року, задовольняючи вимоги заявленого ТОВ ”Споживчий центр” позову, суд першої інстанції, враховуючи приписи: ч.1, ч.2 статті 536, статей: 610, 629, статей: 1046, 1054 ; ч.2 статті 1056-1 ЦК України, Закону України ’’Про електронну комерцію’’, Закону України ’’Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги’’, з`ясувавши фактичні обставини справи, які підтверджені документально доказами, дослідженими судом в ході розгляду даної справи, дійшов висновку, що вимоги заявленого до ОСОБА_1 позову підлягають задоволенню, оскільки відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, правильність проведеного позивачем розрахунку заборгованості відповідача за укладеним кредитним договором, відповідачем не спростована належними та достатніми доказами, у розумінні приписів статей: 77, 80 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 17.01.2025 року є незаконним з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, і тому оскаржуване рішення суду від 17.01.2025 року є необґрунтованим. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт перерахування відповідачу кредитних коштів та обґрунтованість наявності у відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором кредиту у розмірі, зазначеному у розрахунках, і тому у задоволенні позову необхідно відмовити. Із посиланням на статтю 9 Закону України ’’Про бухгалтерський облік та фінансову звітність’’, апелянт стверджує, що розрахунки суми боргу, не є зведеними документами, вони не були погоджені із відповідачем, і не підтверджені первинними обліковими бухгалтерськими документами, і тому розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 не підтверджується належними доказами. 

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.01.2025 року, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

З даного приводу необхідно зазначити наступне. 

Відповідно до приписів ч.1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що між ТОВ ”Споживчий центр” та ОСОБА_1 01.04.2023 року було укладено кредитний договір № 01.04.2023-100000005.

Відповідно до умов укладеного між сторонами спору кредитного договору, відповідачу було надано кредит у розмірі - 8 500 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 01.04.2023 року, строком на 39 днів (а.с.8). Таким чином, позивачем ТОВ ”Споживчий центр” свої зобов`язання за укладеним договором було виконано у повному обсязі. 

Як зазначає позивач у вимогах заявленого позову, відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за укладеним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 17 510 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі - 8 500 грн. та заборгованості по процентам в розмірі - 9 010 грн., при цьому, проценти по кредиту нараховані у встановленому умовами укладеного договору розмірі, за період з 01.04.2023 року по 09.05.2023 року (а.с.12).
При цьому, правильність проведеного позивачем розрахунку заборгованості відповідача за укладеним із позивачем кредитним договором, відповідачем не спростована належними та достатніми доказами, у розумінні приписів статей: 77, 80 ЦПК України. Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.01.2025 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи. 

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 17.01.2025 року, залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 27.02.2026 року. 

Головуючий: Судді: