СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Харків Справа № 922/3139/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Демідова П.В., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Попков Д.О., при секретарі судового засідання Курило Є.П., розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу Зайцева Валерія Єгорійовича (вх. №189 Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 14.01.2026 у справі №922/3139/25
за позовом Харківської міської ради, м.Харків, 
до відповідача ОСОБА_1 , м.Харків, 
про стягнення коштів, 

Представники сторін:
скаржник: Зайцев В.Є. (в залі суду);
від скаржника: Голубов С.Г. (в режимі відеоконференції) – адвокат на підставі ордеру;
від позивача: Бенденжук Л.О. (в залі суду) – самопредставництво,

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до фізичної особи - підприємця Зайцева Валерія Єгорійовича про стягнення з відповідача на свою користь 373 733,99 грн заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою із кадастровим номером: 6310138500:10:012:0014 по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0830 га, відповідно до Договору оренди землі від 31.03.2006, зареєстрованого 27.04.2006 за № 840667100056, за період з 02.04.2017 по 28.02.2022.
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням орендарем обов`язків зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за вказаним договором.
Господарський суд Харківської області (суддя Мужичук Ю.Ю.) рішенням від 14.01.2026 позов задовольнив повністю; стягнув з Зайцева Валерія Єгорійовича на користь Харківської міської ради 373 733,99 грн заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , відповідно до Договору оренди землі від 31.03.2006, зареєстрованого 27.04.2006 за № 840667100056, за період з 02.04.2017 по 28.02.2022; стягнув з Зайцева Валерія Єгорійовича на користь Харківської міської ради судовий збір у розмірі 5 606,01 грн.
Мотивуючи ухвалене рішення суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині сплати орендних платежів в повному обсязі, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість зі сплати орендної плати, яка з урахуванням сплачених платежів, складає 373 733,99грн за період з 02.04.2017 по 28.02.2022. Суд погодився з розрахунком позивача, як таким, що здійснений у відповідності до положень законодавства, умов договору та розрахований арифметично правильно, без врахування орендної плати за березень 2020. Відхиляючи доводи відповідача щодо того, що він є неналежним відповідачем у справі, суд зауважив, що оскільки на час виникнення спірних правовідносин відповідач мав статус фізичної особи - підприємця позбавлення такого статусу не позбавляє його набутих ним раніше цивільних прав і обов`язків, зокрема обов`язку проводити оплату вартості за користування земельною ділянкою. Також, суд першої інстанції, відмовляючи у заяві про застосування позовної давності зауважив, що позовна давність за заявленими позивачем вимогами була подовжена на строк дії карантину (з 12.03.2020 по 30.06.2023), відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30.03.2020 та постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11.03.2020, а також на строк дії правового режиму воєнного стану, відповідно до положень п.19 розділу Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим строк позовної давності не сплив. Суд відхилив доводи відповідача, що строк позовної давності має обчислюватись з 18.11.2025, оскільки саме в цю дату позивач звернувся до суду із заявою про фактичну заміну сторони у справі фізичної особи - підприємця Зайцева Валерія Єгорійовича на фізичну особу Зайцева Валерія Єгорійовича, зазначивши, що ФОП Зайцев В.Є. та ОСОБА_1 є однією і тією ж особою, зобов`язання (господарські зобов`язання) якого за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки він як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, уточнення позивачем статусу відповідача не є заміною відповідача у справі. 
Зайцев Валерій Єгорійович звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушенням норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 14.01.2026 у справі №922/3139/25, застосувати строк позовної давності до заявлених вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу заявник посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано строків позовної давності до вимог Харківської міської ради, з огляду на те, що фізична особа – підприємець Зайцев В.Є. та фізична особа Зайцев В.Є., який не є підприємцем є самостійними сторонами у процесі та фактично позовні вимоги заявлені позивачем до фізичної особи ОСОБА_1 лише 18.11.2025 за період з 02.04.2017 по 28.02.2022, тобто з пропуском строку давності для звернення з позовом. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2026, в порядку ст.32 Господарського процесуального кодексу України, для розгляду апеляційної скарги визначено склад колегії суддів: Демідова П.В. – головуючий суддя, Крестьянінов О.О. – суддя, Попков Д.О. – суддя.
Східний апеляційний господарський суд ухвалою від 05.02.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (вх. №189 Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 14.01.2026 у справі №922/3139/25; призначив справу до розгляду на "10" березня 2026 р. о 12:00 годині у приміщенні суду; встановив учасникам справи термін до 17.02.2026 (включно) подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання та письмові пояснення з доказами їх надсилання іншим учасникам провадження; витребував у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3139/25.
Копія вказаної ухвали направлена до електронних кабінетів сторін.
Відповідно до ч.1 ст.285 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) судові рішення суду апеляційної інстанції вручаються (видаються або надсилаються) в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу.
Частиною 6 ст.242 ГПК України, передбачено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. 
Згідно з довідками, сформованими в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду» копія ухвали суду від 05.02.2026 доставлена до електронних кабінетів сторін 05.02.2026 о 18:30 та о 18:34, у зв`язку з чим, враховуючи положення ч.6 ст.242 ГПК України, копія ухвали вважається врученою 06.02.2026. 
Отже, сторони належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження, дату, час та місце розгляду апеляційної скарги заявника.
09.02.2026 матеріали справи №922/3139/25 надійшли до Східного апеляційного господарського суду.
06.03.2026 від представника Зайцева Валерія Єгорійовича через підсистему "Електронний суд" надійшла заява про проведення судового засідання 10.03.2026 по справі №922/3139/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису за допомогою сервісу https://vkz.court.gov.ua/, яку суд задовольнив ухвалою від 09.03.2026.
У зв`язку з перебування у відрядженні судді Крестьянінова О.О., який входить до складу колегії суддів, відповідно до пункту 2.3.43. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №922/3139/25.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2026 для розгляду апеляційної скарги визначено склад колегії суддів: Демідова П.В. – головуючий суддя, Мартюхіна Н.О. – суддя, Попков Д.О. – суддя.
В судове засідання з`явились скаржник та представник позивача, представник скаржника брав участь у засіданні в режимі відеоконференції.
Скаржник та його представник наполягали на задоволенні поданої апеляційної скарги та скасуванні рішення суду першої інстанції.
Представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4).
Переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційним господарським судом враховані обставини, встановлені судом першої інстанції про наступне.
31.03.2006 між Харківською міською радою Харківської області (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Зайцевим Валерієм Єгорійовичем (орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до п.1 якого, орендодавець на підставі рішення XXII сесії Харківської міської ради XXIV скликання від 23.06.2004 року №105/04 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об`єктів», надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться: місто Харків, вулиця Корчагінців, 34-а. 
Згідно з п.2 Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0830 га, в тому числі інших угідь 0,0830 га. 
Пунктом 5 Договору передбачено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки на період будівництва згідно з довідкою №1094/06 від 27.02.2006 становить 86 135 гривень (вісімдесят шість тисяч сто тридцять п`ять гривень); на період експлуатації згідно з довідкою № 1095/06 від 27.02.2006 становить 430 674 гривні (чотириста тридцять тисяч шістсот сімдесят чотири гривні).
Відповідно до п.8 Договір укладено строком: на період будівництва до 01.12.2006 року (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації), на період експлуатації - до 01.12.2029 року.
Згідно з п.9 Договору орендна плата за земельну ділянку вноситься орендарем у грошовій формі на рахунок Державного казначейства у Харківській області. Інформація щодо реквізитів отримується у відповідному органі державної податкової служби за місцем знаходження земельної ділянки. Розмір орендної плати в місяць за земельну ділянку становить: на період будівництва: 2006 рік – 270,11 гривень (двісті сімдесят гривень одинадцять копійок); на період експлуатації: 2006 рік – 1064,84 гривень (одна тисяча шістдесят чотири гривні вісімдесят чотири копійки); з 2007 року - 1543,25 гривень (одна тисяча п`ятсот сорок три гривні двадцять п`ять копійок).
Пунктом 10 Договору передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.
Орендна плата за земельну ділянку сплачується рівними частками щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (п.11 Договору).
Згідно з умовами п.15 Договору земельна ділянка передається в оренду для будівництва кафе з літнім майданчиком та оздоровчим комплексом (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації) та експлуатації цього об`єкту.
Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 43 Договору).
27.04.2006 року сторонами підписано акт приймання-передачі вказаної земельної ділянки в оренду.
Господарський суд Харківської області рішенням від 10.02.2015 у справі № 922/5625/14 задовольнив позов Харківської міської ради до ФОП Зайцева В.Є. про внесення змін до договору оренди землі, вніс зміни до договору оренди землі від 31.03.2006, зареєстрованого 27.04.2006 за № 840667100056 шляхом визнання укладеною додаткової угоди; вирішив пункти 5, 9 договору оренди землі, зареєстрованого 27 квітня 2006 року за № 840667100056 змінити, доповнити пункт 2 договору. Зміни стосувалися визначення кадастрового номеру земельної ділянки 6310138500:10:012:0014. А також визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідно до витягу з технічної документації № 711 від 24.09.2013 становить 981301 грн (дев`ятсот вісімдесят одна тисяча триста одна гривня). При змінах в нормативній грошовій оцінці земель за рішенням міської ради Орендар за свій рахунок виконує розрахунок оновленої грошової оцінки земельної ділянки і направляє один екземпляр відповідному органу державної податкової служби за місцем знаходження земельної ділянки.
Пунктом 9 встановлено, що орендна плата за земельну ділянку вноситься Орендарем щомісячно у грошовій формі на рахунок управління Державної казначейської служби України у м. Харкові Харківської області. Інформація щодо реквізитів отримується у відповідному органі державної податкової служби за місцем знаходження земельної ділянки.
Розмір орендної плати за земельну ділянку згідно з розрахунком № 514/14 від 11.11.2013 на рік становить 5,6 % від її нормативної грошової оцінки і складає 54952,86 грн (п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят дві гривні вісімдесят шість копійок), або в місяць - 4579,41 грн (чотири тисячі п`ятсот сімдесят дев`ять гривень сорок одна копійка).
Листом Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 24.07.2025 №15951/5/20-40-24-05-06 повідомлено Департамент земельних відносин Харківської міської ради, що відповідно інформаційних ресурсів, які є у розпорядженні ГУ ДПС Зайцев В.С. зареєстрований платником орендної плати з фізичних осіб за використання земельної ділянки, яка розташована за адресою: вул. Амосова, 34-А у м. Харкові площею 0,0830 га з кадастровим номером 6310138500:10:012:0014. Згідно інтегрованої картки платника нараховані зобов`язання по орендній платі та сплата складають: зокрема, за 2017 рік нараховано 54482,56 грн, сплачено - 0 грн, за 2018 рік нараховано 4952,91 грн, сплачено - 111 883,32 грн, за 2019 рік нараховано -0 грн, сплачено– 80 000,00 грн, за 2020 рік нараховано – 0 грн, сплачено – 34 900,00 грн, за 2021 рік нараховано – 0 грн, сплачено- 20 000,00 грн, за 2022 рік - 0 грн орендної плати.
Згідно з даними витягу № НВ-9975260892025 від 22.08.2025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 6310138500:10:012:0014 становить 4175211,66 грн.
Позивач, враховуючи наявність заборгованість зі сплати орендної плати в розмірі 373733,99 грн, за користування відповідачем земельною ділянкою загальною площею 0,0830 га (кадастровий номер 6310138500:10:012:0014), відповідно до договору оренди землі від 27.04.2006 № 840667100056 за період з 02.04.2017 по 28.02.2022 звернувся до суду з позовом.
Відповідач заперечуючи проти заявлених позовних вимог наголошував на необхідності застосування строків позовної давності до заявлених вимог, оскільки фактично позовні вимоги майнового характеру за період з 02.04.2017 по 28.02.2022 позивачем було заявлено до фізичної особи Зайцева Валерія Єгорійовича, який не є підприємцем, лише 18.11.2025 року, у зв`язку з чим, на його думку, строк позовної давності слід обчислювати з цієї дати.
За результатами розгляду заявлених позовних вимог суд першої інстанції задовольнив позовну заяву, з мотивів викладених вище.
Надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам, судова колегія погоджується з судом першої інстанції, що відносин, які виникли між сторонами є орендними та регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно до ст.792 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Згідно зі ст.1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
За змістом ст.15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
У статті 21 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
За положеннями статті 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Податковим кодексом України, зокрема, встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14), а орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136 п.14.1 ст.14).
Абзацом 1 п.288.1 ст.288 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Керуючись нормами Законів України "Про оренду землі", "Про оцінку земель", Податкового кодексу України, а також застосовуючи висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №914/2848/22, приймаючи до уваги коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель, встановлені Держгеокадастром, а також рішення 25 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 27.02.2019 № 1474/19 "Про затвердження Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2018", перевіривши здійснений позивачем розрахунок суд першої інстанції встановив, що розмір орендної плати, яку повинен був сплатити ФОП Зайцев В.Є. за Договором за період з 02.04.2017 по 31.12.2019 з урахуванням нормативної грошової оцінки землі та індексів інфляції складає: за період 02.04.2017-31.12.2017 – 66 550,74 грн; за період 01.01.2018-31.12.2018 – 97 246,76 грн; за період 01.01.2019-31.12.2019 – 104 915,33 грн; за період з 01.01.2020 по 28.02.2022 з урахуванням нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2018 та індексів інфляції складає: за період 01.01.2020 - 31.12.2020 – 146 454,76 грн (без урахування орендної плати за березень 2020); за період 01.01.2021 - 31.12.2021 – 174 545,00 грн; за період 01.01.2022 - 28.02.2022 – 30 804,72 грн. При цьому, враховуючи часткову сплату орендних платежів в розмірі 246783,32 грн, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача складає 373 733,99грн.
Вказані обставини не оскаржуються заявником в апеляційній скарзі. Заявник фактично не погоджується з відмовою суду у задоволенні заяви про застосування строку позовної давності до заявлених позивачем вимог наголошуючи, що фізична особа – підприємець Зайцев В.Є. та фізична особа Зайцев В.Є., який не є підприємцем є самостійними сторонами у процесі та фактично позовні вимоги заявлені позивачем до фізичної особи Зайцева В.Є лише 18.11.2025, тобто з пропуском строку позовної давності.
З матеріалів справи вбачається, що Харківська міська рада звернулась до суду з з відповідним позовом 03.09.2025. 
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 21.04.2020 внесено запис: 24800060006030670 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Зайцева Валерія Єгорійовича на підставі власного рішення.
Тобто станом на дату звернення до суду Зайцев В.Є. втратив статус фізичної особи-підприємця.
Господарський суд Харківської області ухвалою від 11.11.2025 залишити без руху позовну заяву Харківської міської ради,встановив Харківській міській раді спосіб усунення недоліків позовної заяви, а саме: визначити статус відповідача (фізична особа чи фізична особа-підприємець); вказати повне вірне ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) відповідача.
18.11.2025 від позивача до суду, на виконання вимог ухвали від 11.11.2025, надійшла заяву про усунення недоліків, в якій він визначив статус відповідача у справі як фізичної особи та вказав, що вступній та резолютивній частинах позовної заяви вбачається технічна описка у написанні імені відповідача, у зв`язку з чим просив вважати правильним – Фізична особа Зайцев Валерій Єгорійович.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.50 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. 
Виходячи із зазначеного, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи. 
Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною правоздатністю і дієздатністю, та не обмежує їх.
Такий підхід щодо співвідношення понять фізичної особи та фізичної особи-підприємця і їх правового статусу є усталеним, що підтверджено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц; від 24.04.2018 у справі №303/5186/15-ц; від 15.05.2019 у справі №904/10132/17; від 21.09.2019 у справі №922/4239/16; від 03.07.2019 у справі №916/1261/18; від 09.10.2019 у справі №209/1721/14-ц та інших.
Отже, з моменту державної реєстрації ФОП фізична особа фактично перебуває у двох правових статусах - як фізична особа, та як ФОП.
Відтак, підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. При цьому, втрата вказаного статусу не змінює статусу фізичної особи.
Згідно з ч.1 ст.52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. 
Колегія суддів зауважує, що чинне законодавство не виділяє такого суб`єкта права власності як фізична особа-підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи-підприємця. Отже, суб`єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому, правовий статус фізичної особи-підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності. 
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 920/1275/16.
Про нероздільність майна, прав та обов`язків фізичної особи, набутих як у зв`язку із підприємницькою діяльністю та і поза нею, додатково свідчить те, що у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Реєстру запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язанням) за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за зобов`язаною особою, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 916/559/17); 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18 виснувала, що господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду спорів у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.
Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Зайцев В.Є є належним відповідачем у справі, оскільки на час виникнення спірних правовідносин відповідач мав статус фізичної особи – підприємця, позбавлення такого статусу не позбавляє його набутих ним раніше цивільних прав і обов`язків, зокрема обов`язку проводити оплату вартості за користування земельною ділянкою. Крім того, уточнення позивачем статусу відповідача не є заміною відповідача у справі, у зв`язку з чим посилання на фактичне звернення з позовними вимогами до фізичної особи Зайцева В.Є лише 18.11.2025 є безпідставними.
Стосовно строків позовної давності.
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).
Згідно з ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.
Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ч.1 ст.260 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).
Частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Наявний в матеріалах справи договір оренди землі не містить положень щодо збільшення строків позовної давності, у зв`язку з чим на заявлені вимоги розповсюджується загальний строк позовної давності у три роки.
Позивач у поданому позові просить стягнути з відповідача суму заборгованості з орендної плати за період з 02.04.2017 по 28.02.2022. 
За умовами договору орендна плата сплачується рівними частками щомісячно протягом 30 календарних днів наступних за останнім календарним днем звітного місяця.
Виходячи із зазначеного оплата за квітень 2017 мала були здійснена до 30 травня 2017 року, у зв`язку з чим перебіг позовної давності за вказаний місяць починається 31 травня 2017 року та кінець трирічного строку припадає на 31 травня 2020 року. 
Проте, відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020 розділ Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, яким встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2" №211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями), а також постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами та доповненнями) №1236 від 09.12.2020, в Україні встановлено карантин з 12.03.2020.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" №651 від 27.06.2023, на всій території України скасовано карантин з 24 год. 00 хв. 30.06.2023, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Отже, карантин на території України діяв у період з 12.03.2020 по 30.06.2023 та станом на момент звернення позивачем до суду з цим позовом, карантин скасований.
Разом з цим, 24.02.2022 Російська Федерація розпочала воєнні дії на території України. Згідно із Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 на усій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України доповнила розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України пунктом 19, згідно із яким, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
04.09.2025 набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення строків позовної давності» від 14.05.2025 №4434-ІХ, яким виключено п.19 з розділу Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України.
Враховуючи зазначене, строки позовної давності станом на період дії карантину були подовжені до 30.06.2023 та на період воєнного стану були зупинені до 04.09.2025, у зв`язку з чим, враховуючи звернення позивача до суду 03.09.2025, позовні вимоги були заявлені в межах строку позовної давності, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції, що заява відповідача про застосування позовної давності не підлягає задоволенню.
В ході судового засідання скаржник посилався на відсутність прибуткової підприємницької діяльності через обмежувальні протиепідемічні заходи у зв`язку з поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, пов`язані, у тому числі з обмеженням діяльності об`єктів громадського харчування, а також на припинення підприємницької діяльності через військову агресію. Що, за позицією скаржника, є підставою для відмови у задоволені позову.
В цьому зв`язку судова колегія наголошує, що обставини, на які посилається відповідач, не є підставою для звільнення від виконання зобов`язань по сплаті орендної плати, передбачених Законом України «Про оренду землі» та договором, укладеним між позивачем та відповідачем. Врегулювання питання щодо звільнення від виконання зобов`язання знаходиться в прощені договірних відносин позивача та відповідача (мирова угода, припинення зобов`язання прощенням боргу, припинення зобов`язання за домовленістю сторін, тощо), що позбавляє суд права вирішувати це питання у процесуальному порядку за відсутністю законодавчих підстав для звільнення орендаря від виконання зобов`язань за договором оренди землі. 
З огляду на зазначене, доводи заявника щодо порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права не знайшли свого підтвердження, колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Зайцева Валерія Єгорійовича (вх. №189 Х) не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Харківської області від 14.01.2026 у справі №922/3139/25 підлягає залишенню без змін.
Враховуючи, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання залишається за скаржником.
Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Зайцева Валерія Єгорійовича (вх. №189 Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 14.01.2026 у справі №922/3139/25 - залишити без задоволення.
2.Рішення Господарського суду Харківської області від 14.01.2026 у справі №922/3139/25 - залишити без змін.
3.Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 10.03.2026.

Головуючий суддя П.В. Демідова

Суддя Н.О. Мартюхіна 

Суддя Д.О. Попков