Справа № 348/2799/25 
Провадження № 22-ц/4808/473/26 
Головуючий у 1 інстанції Солодовніков Р. С. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої   Томин О.О.,
суддів:   Мальцевої Є.Є., Пнівчук О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Москвічова Андрія Сергійовича на рішення Надвірнянського районного суду від 31 грудня 2025 року, ухвалене в складі судді Солодовнікова Р.С. в м. Надвірній, повний текст якого складено 31 грудня 2025 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 17.06.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 8366854, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн, строк позики - 360 днів (з 17.06.2025 по 11.06.2026), зі сплатою процентів у розмірі 0,95% в день (базова процентна ставка/фіксована). Комісія за надання кредиту складає 17,25% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 517,50 грн. У разі порушення позичальником/відповідачем строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується неустойка в розмірі 150 грн за кожен день понадстрокового користування.
Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису/одноразовий ідентифікатор) 884012, що був надісланий на вказану відповідачем/позичальником електронну адресу - 3111222i@gmail.com у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Того ж дня позикодавець на виконання п. 1 Договору позики № 8366854 від 17.06.2025 виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 3 000,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 , що підтверджується електронною платіжною інструкцією АТ «ЮНЕКС БАНК» про здійснення платіжної операції № 032571022911.
Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень.
16.10.2025 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір факторингу № 16/10/25, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб - боржників, в тому числі за Договором кредиту № 8369657 від 18.06.2025.
Так, згідно п. 2.1.3 Договору факторингу перехід від клієнта до фактора права вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, після чого позивач/фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу (день підписання реєстру прав вимог). Підписаний сторонами Реєстр прав вимог в паперовому/електронному вигляді є невід`ємною частиною цього Договору та підтверджує факт переходу від клієнта/кредитодавця до фактора/позивача вимоги. Момент переходу права грошової вимоги до позивача - є день підписання відповідного Реєстру прав вимоги.
Відповідно до Реєстру прав вимог № 16/10/25-01 від 16.10.2025 кредитодавець/клієнт відступив фактору/позивачу право вимоги заборгованостей до боржників на умовах, передбачених Договором факторингу № 16/10/25 від 16.10.2025, в тому числі до відповідача в сумі 12 111,00 грн, що складається із: 3 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2 593,50 грн - сума заборгованості за процентами; 517,50 грн - сума заборгованості за комісією; 6 000,00 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою.
Таким чином, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість за Кредитним договором № 8366854 в розмірі 12 111,00 грн, що складається із: 3 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2 593,50 грн - сума заборгованості за процентами; 517,50 грн - сума заборгованості за комісією; 6 000,00 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою. Також просили стягнути судові витрати по справі, які складаються зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 500,00 грн.
30.12.2025 представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог. Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість за Кредитним договором № 8366854 в розмірі 6 111,00 грн, що складається із: 3 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2 593,50 грн - сума заборгованості за процентами; 517,50 грн - сума заборгованості за комісією. Також просить стягнути судові витрати по справі, які складаються зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 500,00 грн.
Рішенням Надвірнянського районного суду від 31 грудня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» суму заборгованості за Договором кредиту № 8366854 в розмірі 6 111 гривень 00 копійок та понесені судові витрати в сумі 6 922 гривень 40 копійок.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Москвічов А.С. подав апеляційну скаргу. Вважає таке рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Зазначає, що в матеріалах справи відсутнє належне підтвердження того, що при укладенні договору позичальнику була надана уся необхідна інформація відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відсутність документального підтвердження такої інформованої згоди означає, що кредитодавець не забезпечив дотримання законодавчих вимог до укладення договору, що ставить під сумнів його юридичну дійсність.
У матеріалах справи також немає інформації про проведення будь-якої додаткової перевірки ідентичності позичальника, яка б підтверджувала його право підписувати договір та брати на себе фінансові зобов`язання. Відсутність належної перевірки ідентифікації може свідчити про недотримання кредитодавцем стандартів, передбачених законодавством про захист персональних даних та запобігання відмиванню доходів, отриманих злочинним шляхом.
Це ставить під сумнів законність та юридичну силу укладеного договору, оскільки ідентифікація є важливим елементом, який забезпечує безпеку укладення правочинів в електронному середовищі.
Також відповідач вважає, що ознайомлення з офертою та укладення кредитного договору через гіперпосилання в «особистому кабінеті» не відповідає вимогам чинного законодавства України, зокрема, порушує його права як споживача відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про захист прав споживачів». Використання виключно гіперпосилання для ознайомлення з офертою не забезпечує належного інформування клієнта про умови договору, особливо щодо положень, які мають бути зрозумілими та прозорими для прийняття обґрунтованого рішення.
Відсутня також інформація про механізми підтвердження наміру клієнта діяти від свого імені, у власних інтересах, а не на користь третьої особи, що може спричинити неправомірне оформлення кредиту.
Вказує, що відповідач, не визнає дійсність Кредитного договору, підписаного нібито за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (ОТП), оскільки порядок і умови використання такого підпису не відповідають вимогам Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Вважає, що позивачем не доведено укладання Кредитного договору № 8366854 від 17.06.2025.
Щодо надання грошових коштів відповідачу зазначає, що позивач до суду виписку з рахунку відповідача, на який зараховувались грошові кошти, не подав, що позбавляє суд перевірити обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку заборгованості.
До позовної заяви позивач додав розрахунки заборгованості без номерів та дат, що на думку відповідача не можна розглядати як доказ існування заборгованості за кредитним договором.
Наданий позивачем розрахунок не є зведеним документом, не погоджений з відповідачем та не підтверджений первинними обліковими бухгалтерськими документами.
Довідка про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором, на яку посилається позивач у позовній заяві і яка досліджується судом, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, нарахування процентів відповідно до укладеного договору на умовах, які вказані в позовній заяві, також не відображає інформацію про здійснення чи не здійснення відповідачем будь-яких проплат за кредитним договором. Вказана довідка із зазначенням конкретних розмірів заборгованості є документом, що створений самим позивачем, а тому зазначена у ній інформація за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вона була складена, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.
Посилається на практику апеляційних судів щодо виписки з карткового рахунку відповідача та розрахунку заборгованості.
Щодо нарахування відсотків вказує, що розрахунок відсотків в позивачем зроблено всупереч вимог Закону України «Про споживче кредитування», такий не є належним та допустимим доказом у справі.
Також вважає, що кредитор як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Щодо нарахування неустойки зазначає, що таке є грубим порушення чинного законодавства про необхідність списання таких з 24 лютого 2022 року.
Щодо відступлення права вимоги за кредитним договором вказує, що позивачем до суду першої інстанції не надано належних та допустимих доказів факту відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог Товариства, так як останнє є неналежним позивачем.
Вважає, що позивач не довів заявлених позовних вимог, що є його, а не відповідача, процесуальним обов`язком, передбаченим статтями 12, 13, 81 ЦПК України.
Також вважає суму, яку позивач просить стягнути з відповідача на правничу допомогу занадто перевищеною.
Просить скасувати рішення Надвірнянського районного суду від 31 грудня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» подало відзив на апеляційну скаргу.
Вважає вимоги апеляційної скарги безпідставними.
Щодо укладання відповідачем договору позики в електронному вигляді зазначає, що вказаний договір позики відповідачем підписано (акцептовано) оферту) одноразовим ідентифікатором (884012), чим засвідчено вивчення умов оферти, повну та безумовну згоду з цими умовами, свідоме прийняття пропозиції укласти Договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису Договору.
Одноразовий ідентифікатор є видом електронного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис»), що у свою чергу додатково підтверджуєтеся довідкою про ідентифікацію, яка міститься в матеріалах справи. Між тим, використання одноразового ідентифікатора є не можливим без проходження відповідачем попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення позичальником входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, що у свою чергу кореспондується з висновками, які викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 (справа№732/670/19), від 12.01.2021 (справа №524/5556/19), від 31.08.2022 (справа №280/4456/20), від 09.02.2023 (справа №640/7029/19)).
Ідентифікацію відповідача було здійснено за посередництвом системи BankID НБУ - отримавши від «monobank» за згодою ОСОБА_1 персональних даних останнього, в тому числі електронну адресу на яку в подальшому направлялись одноразові ідентифікатори та встановив, що останній використав/наклав наступні електронні підписи одноразові ідентифікатори (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) для підписання Договору № 8366854, що підтверджується довідкою про ідентифікацію, яка міститься в матеріалах справи.
Також зазначає, що окрім підписання договору позики сторонами за допомогою одноразових ідентифікаторів, договір позики підписано електронно-цифровим підписом позикодавця.
Щодо доказів отримання відповідачем коштів за договором позики вказує, що такі підтверджують Довідка АТ «ЮНЕКС БАНК», що підтверджує перерахування коштів за платіжною інструкцією /квитанцією № 032571022911 від 17.06.2025 (документ виданий платіжною системою); Лист №16/10/25-17057 від 16.10.2025, виданий ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», що підтверджує видачу/перерахування на банківську карту відповідача/клієнта онлайн-позики на підставі платіжної інструкції № 032571022911 від 17.06.2025.
Оскільки, всі кошти за даними договорами надавались на особистий картковий рахунок вказаний Відповідачем, то всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайором регулюються Законом України «Про платіжні послуги» та постановою НБУ № 705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», відповідно до положень якого вбачається, що документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань (п. 5 розділу VII зазначеної вище постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 вказано, що документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань).
Разом з тим, ОСОБА_1 , будучи стороною вказаного правочину, мав можливість надати суду відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження того, що відповідні кошти не зараховувались на його карткові рахунки, указані у договорах, у період часу, про який стверджує позивач, або того, що карткові рахунки йому не належать, оскільки лише відповідач має доступ до свого рахунку.
Також в матеріалах цивільної справи міститься відповідь АТ «Універсал Банк» разом із банківською випискою, з якої вбачається, що картковий рахунок № НОМЕР_1 належить відповідачу та 17.06.2025 о 23 годині 35 хвилин на зазначену вище банківську картку здійснено зарахування коштів в розмірі 3 000,00 грн, що у свою чергу підтверджує дійсність/реальність доказів наданих позивачем, які підтверджують перерахування коштів на рахунок відповідача.
Щодо доказів переходу права вимоги зазначає, що на підтвердження факту набуття позивачем права вимоги у даній справі до матеріалів позову долучено належні та допустимі докази, а саме: Договір факторингу № 16/10/25 від 16.10.2025; Витяг з реєстру прав вимог № 16/10/25-01 від 16.10.2025 до Договору факторингу № 16/10/25 від 16.10.2025; платіжне доручення про оплату за відступлення права грошової вимоги згідно Реєстру прав вимог № 16/10/25- 01 від 16.10.2025 в порядку визначеному Договором факторингу № 16/10/25 від 16.10.2025. Зазначені документи відповідають вимогам статей 76, 77, 78 ЦПК України як належні та допустимі докази, оскільки безпосередньо підтверджують факт переходу права вимоги.
Щодо нарахування процентів за договором кредиту вказує, що умовами договору про надання коштів у кредит № 8366854 від 17.06.2025 встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 3 000,00 грн строком на 360 днів, із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0,95% які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту 17,25% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 517,50 грн). І встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 31 грудня 2026 року - без змін.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ціна позову у цій справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, справа є малозначною в силу прямої вказівки закону.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17.06.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання коштів у кредит № 8366854, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн; строк позики - 360 днів (з 17.06.2025 по 11.06.2026), із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0,95%, які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту; комісія за надання кредиту складає 17,25% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 517,50 грн. Розмір першого обов`язкового платежу - 1372,50 грн. Період сплати мінімального обов`язкового платежу дорівнює строку сплати позичальником процентів за користування кредитом та становить 30 календарних днів, що означає, що всі проценти за користування кредитом нараховані за 30 календарних днів користування підлягають сплаті в останній з 30 днів користування. Дата сплати першого обов`язкового платежу - 16.07.2025. Договір підписано електронним підписом позичальника. (а.с. 5-12).
Згідно з довідкою про ідентифікацію позичальник/відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), з яким/якою укладено договір № 8366854 від 17.06.2025, ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора). Одноразовий ідентифікатор: 884012, час відправки ідентифікатора позичальнику: 17.06.2025, 23:35:41. Електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12 (зворот)).
Позикодавець на виконання п. 1 Договору позики № 8366854 від 17.06.2025 виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 3 000,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою АТ «ЮНЕКС БАНК» про успішне проведення платіжної операції № 032571022911 (а.с. 18 (зворот)).
Перед укладанням (підписанням) Договору позичальник ознайомлюється з Паспортом споживчого кредиту та офертою, що містить в тому числі проект договору, Політикою конфіденційності, Правилами надання коштів та банківських металів у кредит за допомогою веб-сайту та мобільного додатку «СlickСredit», іншою інформацією про кредитодавця та послуги, які ним надаються, в тому числі на сайті кредитодавця: інформацією, передбаченою Законом України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про захист персональних даних».
Відповідно до Договору позики № 8366854 позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору.
Згідно із п. 9.5 Договору за порушення кредитодавцем строків надання позичальнику кредиту, визначених Договором, позичальник має право стягнути з кредитодавця неустойку у вигляді пені за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15 відсотків від суми простроченого платежу. Якщо позичальником не сплачено/сплачено не в повному обсязі перший обов`язковий платіж/мінімальний обов`язковий платіж (платежі), за Договором нараховується неустойка у розмірі, визначеному п. 2.2 Договору, починаючи з першого дня прострочки та закінчуючи датою оплати несплаченого/сплаченого не в повному обсязі першого обов`язкового платежу/мінімального обов`язкового платежу (платежів) та неустойки. Після оплати простроченого першого обов`язкового платежу та/або мінімального обов`язкового платежу (платежів) та неустойки у повному обсязі, подальше виконання зобов`язань позичальником здійснюється відповідно до умов Договору зі сплатою, після усунення порушень Договору, мінімального обов`язкового платежу у строки, встановлені для сплати мінімального обов`язкового платежу відповідно до п.п. 2.2.4 п. 2.2 Договору. Неустойка нараховується з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства.
16.10.2025 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір факторингу № 16/10/25, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за Договором кредиту № 8369657 від 18.06.2025 (а.с. 19-25).
Згідно п. 2.1.3 Договору факторингу перехід від клієнта до фактора права вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, після чого позивач/фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу (день підписання реєстру прав вимог). Підписаний сторонами Реєстр прав вимог в паперовому/електронному вигляді є невід`ємною частиною цього Договору та підтверджує факт переходу від клієнта/кредитодавця до фактора/позивача вимоги. Момент переходу права грошової вимоги до позивача - є день підписання відповідного Реєстру прав вимоги.
Відповідно до Реєстру прав вимог № 16/10/25-01 від 16.10.2025 кредитодавець/клієнт відступив фактору/позивачу право вимоги заборгованостей до боржників на умовах, передбачених Договором факторингу № 16/10/25 від 16.10.2025, в тому числі до відповідача в сумі 12 111,00 грн, з яких: 3 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 593,50 грн - сума заборгованості за відсотками, 517,50 грн - сума заборгованості за комісією, 6 000,00 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою, 0 грн - сума заборгованості за процентами, нарахованими за понадстрокове користування (а.с. 24-25).
Згідно із наданим розрахунком заборгованість по Договору № 8366854 становить 12 111,00 грн, з яких 3 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 593,50 грн - сума заборгованості за відсотками, 517,50 грн - сума заборгованості за комісією, 6 000,00 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою, 0 грн - сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування (а.с. 15-17).
На виконання ухвали суду першої інстанції АТ «Універсал Банк» 26.11.2025 надав інформацію, що на ім`я ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) в банку емітовано карту № НОМЕР_3 . Додатково направлено виписку по рахунку № НОМЕР_3 за період 17.06.2025-20.06.2025, яка містить зарахування 17.06.2025 на суму 3 000,00 грн у додатку (а.с. 58-59).
16.09.2025 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» направив відповідачу досудову вимогу щодо дострокового погашення кредиту у повному обсязі (а.с. 68(зворот)-69).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується укладення кредитного договору між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 та факт переходу права вимоги за таким до позивача ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ». ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало ОСОБА_1 кредит в сумі 3 000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договорами не виконав, у передбачений в договорах строк кошти (суми позики) не повернув. Розрахунок заборгованості проведено за процентною ставкою, узгодженою сторонами. Тому суд вважав доведеним позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту і процентами. Також суд погодився із передбаченою договором комісією за надання кредиту.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн та судового збору в сумі 2 422,40 грн, а всього 6 922,4 грн.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.
За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону,вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно висновку Верховного суду, викладеного в постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21, на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.
Матеріалами справи підтверджено, що вищевказаний кредитний договір між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі, підписаний електронним підписом. При цьому, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.
Доказів протилежного матеріали справи не містять.
ОСОБА_1 на веб-сайті товариства подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого товариство надіслало відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач і використав для підтвердження підписання вказаного договору й того, що укладення договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Довідкою про ідентифікацію підтверджується акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора). Одноразовий ідентифікатор: 884012, час відправки ідентифікатора позичальнику: 17.06.2025, 23:35:41. Електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12 (зворот)).
Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір (договір позики) не був би укладений між первісним кредитором і відповідачем, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20 (провадження №61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження №61-2303св21).
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи доказів отримання відповідачем коштів згідно договору позики не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки відповідач міг та мав можливість надати суду докази, які б спростовували наведене.
Натомість, на виконання ухвали суду першої інстанції АТ «Універсал Банк» 26.11.2025 надав інформацію, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 . Додатково направлено виписку по рахунку № НОМЕР_3 за період 17.06.2025-20.06.2025, яка містить зарахування 17.06.2025 на суму 3 000,00 грн у додатку.
Відтак, суд приходить до висновку, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 8366854 17.06.2025, і була досягнута згода з усіх істотних умов, в тому числі щодо строку кредитування, нарахування відсотків та сплати комісії.
Що стосується доводів апелянта про те, що нарахування відсотків позивачем здійснено всупереч вимог Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист прав споживачів», то такі є безпідставними.
Частиною 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом №3498-ІХ, тобто з 20.08.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1%.
Разом з тим, згідно умов укладеного 17.06.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 . Договору про надання коштів у кредит № 8366854 процентна ставка встановлена у розмірі 0,95% щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту. Тобто, не перевищує 1%.
Строк позики - 360 днів (з 17.06.2025 по 11.06.2026). Отже, відсотки нараховані в межах строку дії Договору, з дотриманням узгоджених сторонами істотних умов договору та чинного законодавства.
До того ж, зауважень із посиланням на неправильність проведеного позивачем розрахунку із наданням відповідних доказів відповідачем не зазначено.
Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Колегія суддів враховує те, що відповідач ні кредитний договір, ні окремі його умови не оспорював, такі недійсними в судовому порядку не визнавалися, а відтак є обов`язковими до виконання.
За такого доводи відповідача за обставинами справи щодо невідповідності наданого позивачем розрахунку боргу є надуманими та ґрунтуються виключно на припущеннях, так як не спростовують ґрунтовні висновки суду першої інстанції, яким ретельно досліджена уся сукупність доказів у справі та ним надана відповідна оцінка.
Таким чином, колегія суддів вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, визначених укладеним Договором про надання коштів у кредит № 8366854 від 17.06.2025, та того, що взяті на себе зобов`язання останнім не виконано, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 6 111,00 грн, з яких: 3 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 593,50 грн - сума заборгованості за відсотками, 517,50 грн - сума заборгованості за комісією.
Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності нарахування неустойки теж безпідставні. Позивачем у заяві про зменшення позовних вимог така вимога про стягнення неустойки не ставилася. І судом такі суми не стягувалися.
Щодо посилання апелянта, що позивачем до суду першої інстанції не надано належних та допустимих доказів факту відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, а тому ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ»є неналежним позивачем, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).
Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
На підтвердження вказаного переходу прав вимоги до відповідача від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» позивачем надано копії Договору факторингу № 16/10/25 від 16.10.2025, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за Договором кредиту № 8369657 від 18.06.2025 (а.с. 19-25), Реєстру прав вимог № 16/10/25-01 від 16.10.2025, згідно якого кредитодавець/клієнт відступив фактору/позивачу право вимоги заборгованостей до боржників на умовах, передбачених Договором факторингу № 16/10/25 від 16.10.2025, в тому числі до відповідача в сумі 12 111,00 грн, з яких 3 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 593,50 грн - сума заборгованості за відсотками, 517,50 грн - сума заборгованості за комісією, 6 000,00 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою, 0 грн - сума заборгованості за процентами, нарахованими за понадстрокове користування (а.с. 24-25), платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 579939279.1 від 20.10.2025 на суму 5821023,72 грн на виконання вказаного Договору факторингу № 16/10/25 від 16.10.2025 (а.с. 25 (зворот)).
Вказані документи підтверджують належний перехід прав вимоги до відповідача від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ».
А доводи апелянта про те, що ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» є неналежним позивачем в цій справі, не має права вимагати сплати відповідачем боргу за кредитним договором, укладеним ним з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», безпідставні.
Також позивачем було надано всі необхідні документи на підтвердження понесених судових витрат під час розгляду справи в суді першої інстанції. Тому, з огляду на задоволення позовних вимог в повному обсязі, судом обґрунтовано вирішено питання судових витрат.
Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не свідчать про їх помилковість, фактично зводяться до незгоди з рішенням суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Ураховуючи встановлені судом обставини та норми права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Враховуючи те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, апеляційний суд не здійснює перерозподіл судових витрат у суді апеляційної інстанції.
За вимогами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Оскільки ціна позову в цій справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, то судове рішення у ній в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Москвічова Андрія Сергійовича залишити без задоволення.
Рішення Надвірнянського районного суду від 31 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:         О.О. Томин
Судді:         Є.Є. Мальцева
О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 06 квітня 2026 року.