ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2026  м. Дніпро Справа № 904/2684/25 (904/5592/25)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Соп`яненко О.Ю. (доповідач) 
суддів: Джепи Ю.А., Фещенко Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання: Янкіної Г.Д.,

представники сторін в судове засідання не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2025 (суддя Мартинюк С.В.; повне рішення складено 05.12.2025) у справі № 904/2684/25 (904/5592/25) 

за позовом  ОСОБА_1 , м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області
до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області
про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання

в межах справи №904/2684/25
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВІЙ ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНИК», м. Київ
до боржника Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області
про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовної заяви і рішення суду першої інстанції.

02.10.2025 через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2025 у справі № 904/2684/25(904/5592/25) позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання,, – задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь позивача моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я на виробництві (професійним захворюванням), у розмірі 230 000,00 грн.
Стягнуто з відповідача на користь державного бюджету 2090,40 грн судового збору.
В решті вимог - відмовлено. 

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржує його в апеляційному порядку та просить:
- оскаржуване рішення змінити;
- стягнути з відповідача на користь позивача збільшений розмір моральної шкоди 520 000,00 грн без урахування утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Скаржник не погоджується з рішенням суду першої інстанції в повному обсязі, оскільки суд ухвалив його з порушенням норм матеріального та процесуального права, воно є незаконним та необґрунтованим. 
Скаржник зазначає, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Скаржник зауважив, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням.
При ухваленні рішення суд першої інстанції був зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Скаржник вважає, що стягнута судом першої інстанції моральна шкода в розмірі 230 000 грн не є справедливою та співмірною з тяжкістю завданої йому шкоди. 
Скаржник працював на шахті, з повним робочим днем у підземних умовах праці та був звільнений відповідачем у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи. За час роботи на підприємстві отримав три хронічні професійні захворювання. 
Скаржник вказує, що відповідач не створив належні та безпечні умови праці на його робочому місці, внаслідок чого він отримав професійні захворювання, що призвели до встановлення йому втрати працездатності в зазначеному розмірі, а саме 65 відсотків, та третьої групи інвалідності у віці 42 роки. 
Внаслідок отриманих професійних захворювань має скарги на стан здоров`я. 
Крім того, скаржник має двох дітей: малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Окрім цього, скаржник звертає увагу на те, що після втрати професійної працездатності він фактично позбавлений можливості повноцінно реалізувати себе у трудовій діяльності. Через погіршення стану здоров`я не має змоги виконувати роботу, яка потребує фізичних зусиль, що обмежує його можливості працевлаштування та значно ускладнює забезпечення сім`ї матеріально. 
Крім того, згідно рекомендацій, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідності № 125/25/1619/І, має потребу в забезпеченні допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації), а саме рекомендовано використання палиць як допоміжного засобу пересування.
Однак, стягнута судом першої інстанції сума моральної шкоди не є домірною завданій шкоді, а також визначена без врахування в повній мірі принципів розумності, виваженості та справедливості. Відповідно судом не наведено мотивів, які б свідчили про безпідставність заявленої суми моральної шкоди.
Окремо скаржник зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином встановлено наслідків та обсягу спричинених йому моральних страждань з урахуванням ступеня вини відповідача та тривалістю роботи на одному підприємстві, а це більше 19 років у вищезгаданих умовах, отже, оскаржуване рішення слід змінити, збільшивши розмір моральної шкоди до розміру 520 000,00 (п`ятсот двадцять тисяч) гривень без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Скаржник вказує, що судом першої інстанції порушено приписи частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду у справах: № 210/5258/16-ц від 05.12.2018, № 690/217/21 від 20.03.2024. 

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», скориставшись правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України, подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому заперечило проти доводів апеляційної скарги, просило залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Так, рішення суду першої інстанції відповідає вимогам законності та обґрунтованості, оскільки ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, принципу верховенства права та з урахуванням релевантної судової практики. Суд належним чином встановив усі фактичні обставини справи, дослідив докази, надав оцінку доводам сторін і правильно застосував норми права, а також обґрунтовано прийняв часткове визнання позову відповідачем. Доводи апеляційної скарги щодо посилань на інші судові рішення є безпідставними, оскільки такі рішення не є обов`язковими, оскільки обставини справ відрізняються. Розмір моральної шкоди має визначатися з урахуванням принципів розумності, співмірності та справедливості і не може бути джерелом збагачення, що узгоджується з позицією Верховного Суду. Крім того, слід враховувати фінансовий стан відповідача як суб`єкта у процедурі банкрутства. 
Відповідач наголошує у відзиві, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції дотримані засади розумності, пропорційності, виваженості та справедливості. 
Враховуючи викладене, підстав для зміни або скасування рішення немає, тому апеляційну скаргу слід відхилити.

4. Рух справи в суді апеляційної інстанції. 

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2026 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Соп`яненко О.Ю. (суддя-доповідач), судді: Джепа Ю.А., Фещенко Ю.В..
Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.
Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.
25.02.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
В судове засідання 24.03.2026 сторони не з`явилися, явку уповноважених представників не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Колегія суддів у судовому засіданні 24.03.2026 прийняла скорочену постанову.

5. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

ОСОБА_1 відповідно до відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.06.2001 здійснював трудову діяльність на підприємстві відповідача, а саме:
- з 30.03.2005 по 31.05.2005 - підземний учень машиніста бурової установки першого розряду з повним робочим днем в підземних умовах дільниці № 46 шахти «Тернівська» ВАТ «Кривбасзалізрудком»;
- з 01.06.2005 по 18.07.2006 - підземний учень машиніста бурової установки 1-го розряду з повним робочим днем дільниці № НОМЕР_2 в підземних умовах шахти «Тернівська» ВАТ «Кривбасзалізрудком»;
- з 07.08.2006 по 04.12.2007 - підземний учень машиніста бурової установки 1 розряду дільниці № 15 шахти «Родіна» ВАТ «Кривбасзалізрудком»; 
- з 05.02.2007 по 18.09.2008 - підземний машиніст бурової установки 3 розряду дільниці № 15 шахти «Родіна» ВАТ «Кривбасзалізрудком»;
- з 19.09.2008 по 20.12.2012 - машиніст бурової установки 4 розряду дільниці № 15 з повним робочим днем в підземних роботах шахти «Родіна» ВАТ «Кривбасзалізрудком»;
- з 21.12.2012 по 28.08.2024 - машиніст бурової установки 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах дільниці № 15 шахти «Родіна» АТ «Кривбасзалізрудком».
Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 18.07.2025, форми П-4, затвердженого Т.в.о. начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці ОСОБА_4 (далі-акт) щодо ОСОБА_1 , встановлено, що хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин: працюючи машиністом бурової установки (учнем машиніста бурової установки) на шахті «Криворізька» (шахта «Родіна») ВАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ», ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» та АТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ», у період з 07.08.2006 по 03.06.2024, ОСОБА_1 оглядав, змащував, випробував та виконував дрібний ремонт бурового устаткування; готував до буріння (підбирав штанги, коронки); керував буровими станками та установками різних типів під час буріння і розширення свердловин; керував процесом буріння залежно від геологічних умов, виникнення ускладнень, стану бурового обладнання та інструменту; забуртовав та бурив глибокі свердловини; здійснював розворот станка для буріння наступної свердловини; виконував спуско-підіймальні роботи, нарощування штанг, витягання труб; вибирав осьове зусилля, частоту обертання інструменту, кількість подаваної промивної рідини, повітря для забезпечення оптимальних режимів буріння; регулював параметри процесу буріння; виконував роботи щодо запобігання і ліквідації кривизни, аварій та ускладнень у свердловинах; проводив очищення, промивання свердловини; здійснював ловильні роботи; проводив кріплення свердловин обсадними трубами; виявляв та усував неполадки в роботі обслуговуваного обладнання, брав участь у його ремонті; очищував бурове обладнання від пилу та грязі перед транспортуванням; демонтував бурове обладнання перед транспортуванням на транспортабельні вузли; перемішав бурове обладнання вручну та на площадках; монтував, готував до роботи, установлював і регулював обладнання та закріплював його в забої; здійснював стропальні роботи, навантажував розвантажував бурове устаткування і матеріали.
Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень в роботі систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, позивач підпадав під вплив концентрацій аерозолів фіброгенної дії та вібрації локальної, які перевищували нормативні значення.
Працюючи раніше у період з 30.03.2005 по 18.07.2006 машиністом бурової установки (учнем машиніста бурової установки) на шахті «Тернівська» (імені Леніна) відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», підпадав під вплив аерозолів фіброгенної дії, фізичного навантаження та вібрації локальної, що перевищували нормативні значення (пункт 17 акту).
Загальний стаж роботи позивача 25 років 09 місяців, за професією 19 років 01 місяць та у цеху в умовах впливу шкідливих факторів 17 років 09 місяці (пункт 12 акту).
Відповідно до пункту 14 акту діагноз:
1. Хронічний (пиловий) бронхіт першої стадії. Емфізема легень. Помірний пневмофіброз. Легенева недостатність першого ступеня, J 44;
2. Радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофіею у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ першого ступеня). М 54.1»
3. Вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації: синдром шийної радикулопатії на фоні задньої нестабільності тіла С4, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ступеня) та вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях. Т 75.2.
Супутній діагноз - відсутній.
Причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) відповідно до пункту 18 акту є:
- пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70 % в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 1,95 рази (3.9 мг/м3 при гранично допустимій концентрації 2,0 мг/м3 відповідно до «Державних медико-санітарних нормативів допустимого вмісту хімічних речовин речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.07.2024 № 1192;
- важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну 45 кг за зміну при нормативному значенні до 30 кг; періодичне перебування у незручній робочій позі 40 % зміни при нормативному значенні до 25 %; нахили корпусу - 110 разів за зміну, при нормативному значенні - 51-100 разів за зміну згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ України від 08.04.2014 № 248;
- вібрація локальна: еквівалентний корегований рівень віброприскорення на 5,8-8,6 дБ перевищував допустимий рівень згідно ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації» та складав за напрямами по осях Х/Y/Z 81,8-84.6 дБ при гранично допустимому рівні – 76 дБ.
Згідно пункту 20 вказаного акту особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: не встановлено, через тривалий час роботи в умовах дії шкідливих факторів та зміною керівників структурних підрозділі та керівників дільниць.
Також вказаний акт містить окрему думку членів комісії з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 - інспектора (з охорони праці) служби охорони праці АТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» ОСОБА_5 відповідно до якої зазначено, що виникнення професійних захворювань у ОСОБА_1 є наслідком недосконалості технології розробки корисних копалин підземним способом, в результаті чого на робочому місці параметри шкідливих факторів перевищували гранично-допустимий рівень. З метою профілактики вібраційної хвороби ОСОБА_1 користувався спеціальним режимом праці та відпочинку. Крім того, законодавчо допускається робота в умовах перевищення гігієнічних нормативів виробничого середовища за умови застосування засобів індивідуального та колективного захисту. ОСОБА_1 на протязі всього часу роботи своєчасно забезпечувався протипиловими респіраторами типу «Лепесток-40», ефективність очищення повітря від пилу яких становить 99,9%. Також усе гірниче обладнання, яке в процесі роботи утворює пил, обладнується пиловловлюючими пристроями. Тому за умови постійного використання ЗІЗ шкідливий вплив пилу з вмістом кремнію діоксиду кристалічного від 10 до 70% на ОСОБА_1 не відбувався.
Жодних заяв про відмову від дорученої роботи у зв`язку з небезпекою для здоров`я, або розірвання трудового договору за власним бажанням у зв`язку з невиконанням підприємством законодавства про охорону праці від ОСОБА_1 не надходило. Тому відповідальність за виникнення професійного захворювання у ОСОБА_1 лежить безпосередньо на ньому самому. З метою попередження виникнення професійних захворювань у працівників АТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ», відповідно до статті 13 Закону України «Про охорону праці», у АТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» постійно впроваджуються нові технології, дотримуються основних напрямків в організації технологічних процесів та раціоналізації обладнання згідно вимог гігієни та промислової санітарії в частині комплексної механізації та автоматизації виробничих операцій, ведеться робота з пропаганди безпечних методів праці та співробітництво з працівниками у галузі охорони праці. Відповідні заходи підтверджуються Колективним договором АТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» та іншими документами.
Згідно інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння), затвердженої Начальником Південно-східного міжрегіонального управління Держаної служби з питань праці Тригубенко В.О. № ПС/3.1/14894-24 від 20.08.2024 щодо позивача, встановлено, що у відповідності з результатами лабораторно-інструментальних досліджень умови праці визначені такими, що відносяться:
- по вмісту пилу в повітрі робочої зони – до 3 класу 1 ступеня «Шкідливі»;
- по рівню шуму - до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі»;
- по рівню вібрації - до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі»;
- за параметрами світлового середовища - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»;
- по важкості праці – до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі»;
- по напруженості праці – до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі».
Згідно з державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ України від 08.04.2014 № 248, умови праці 3 класу 3 ступеня «Шкідливі».
Пунктом 12 визначено загальний висновок щодо трудової діяльності позивача – підземний машиніст бурової установки, а саме згідно з державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ України від 08.04.2014 № 248, умови праці 3 класу 2 ступеня «Шкідливі».
Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (номер 125/25/1619/В, дата прийняття рішення 24.09.2025, номер рішення 125/25/1619/Р) позивачу встановлено третю групу інвалідності з 24.09.2025 (пункти 17.1.5. та 17.1.6.).
Обґрунтування рішення експертної команди за результатами оцінювання: згідно скарг, анамнезу захворювання, даних об`єктивного огляду, лабораторних та інструментальних методів обстежень, встановлено ІІI групу інвалідності на 1рік. Встановлено 65% втрати працездатності (в тому числі 40% - вібраційна хвороба, 15% - радикулопатія, 10% - хронічний (пиловий) бронхіт, акт П4 від 18.07.2025) на 1 рік. Протипоказана важка фізична праця в шкідливих умовах праці, тривала хода, переохолодження (пункт 16).
Пунктами 17.2.3. - 17.2.5. професійне захворювання, 65%, встановлено з 18.07.2025.
Дата повторного оцінювання відсотка непрацездатності – 01.10.2026 (пункт 17.2.6).
Дата повторного оцінювання 01.10.2026 (пункт 17.1.10).
Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії закладу охорони здоров`я (Відокремленого підрозділу «Науково-практичного медичного центру професійного здоров`я Національного університету охорони здоров`я України імені П.Л. Шупика»), що має право встановлювати остаточний діагноз хронічних професійних захворювань про наявність хронічного професійного захворювання від 07.05.2025 № 18/219 щодо ОСОБА_1 , зроблено наступний висновок: хронічний (пиловий) бронхіт першої стадії. Емфізема легень. Помірний пневмофіброз. Легенева недостатність першого ступеня. Радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ першого ступеня). Вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації: синдром шийної радикулопатії на фоні задньої нестабільності тіла С4, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ступеня) та вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях. Захворювання професійні.
На підтвердження погіршення стану здоров`я та проходження медичного лікування, позивачем долучено до матеріалів виписки із медичної картки та виписні епікризи.
Позивач зазначає, що внаслідок отриманих професійних захворювань він має скарги на помірно виражену задишку після незначного фізичного навантаження, періодичний кашель більш сухий, приступоподібний, іноді турбує кашель з виділенням слизового харкотиння в невеликій кількості, яке погано відходить, свистячі хрипи у грудях, періодичне затруднення дихання; біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією болю в ліве плече та у ліву ногу, оніміння кінцівок, ниючий біль у верхніх та нижніх кінцівках у нічний час, іноді судоми в верхніх кінцівках, біль та обмеження рухів в плечових, ліктьових та колінних суглобах, хрускіт у них, мерзлякуватість верхніх та нижніх кінцівок, утруднення ходи). У зв`язку з поганим самопочуттям, я змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. Внаслідок отриманого професійного захворювання було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Внаслідок отриманої втрати професійної працездатності позивач фактично позбавлений можливості повноцінно реалізовувати себе у трудовій діяльності. Наявність необхідності користуватися палицею в такому відносно молодому віці свідчить про істотне погіршення його стану здоров`я та втрату можливості нормально функціонувати у повсякденному та професійному житті. Заподіяне з вини підприємства професійне захворювання викликає у позивача фізичні і моральні страждання, порушило звичний спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації життя, для підтримки здоров`я, порушило нормальні життєві зв`язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, порушення відносин з оточуючими людьми. Внаслідок отриманого ушкодження здоров`я, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги. Все це постійно і негативно позначалося і позначається на душевному та фізичному станах.

6. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, погоджується з правовим обґрунтуванням та висновками Господарського суду Дніпропетровської області з огляду на таке.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Згідно з частинами 1, 2 статті 153 Кодексу законів про працю України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Суд першої інстанції правильно застосував приписи статті 4 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Згідно з частинами 1 та 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. 
У статті 173 Кодексу законів про працю України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (статті 237-1 Кодексу законів про працю України).
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпілі на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
У пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 у справі № 1-9/2004 також зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання.
Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, та відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
Верховний Суд у постанові від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21 вказав, що вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодування моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Суд дійшов обґрунтованого висновку, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачу під час виконання трудових обов`язків, спричиняє йому моральні й фізичні страждання, які полягають у перенесенні фізичного болю, в суттєвому порушенні функцій організму, обмеженні можливості вести звичний спосіб життя, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, постійному перенесенні страждань у повсякденному житті, призводять до необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя, отримання лікування.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду, що зазначені негативні явища мають місце в житті позивача у зв`язку з професійним захворюванням, яке призвело до втрати позивачем професійної працездатності в ступені 65%, визначенні йому 3 групи інвалідності, а тому суд приходить до висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 Цивільного кодексу України).
ЄСПЛ указує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Саме тому розмір відшкодування моральної шкоди має умовний характер, оскільки немає точних критеріїв майнового вираження душевного болю, спокою, честі, гідності особи, але у будь-якому випадку розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути достатнім для задоволення потреб потерпілого й не повинен призводити до його збагачення.
У пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 210/5258/16-ц зроблено висновок що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 Цивільного кодексу України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі, суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
Варто зауважити, що у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, зокрема зазначено, що складність визначення компенсації моральної шкоди полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту, тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Суд першої інстанції всебічно дослідив правовідносини сторін, правильно встановив, що при вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди підлягає врахуванню глибина фізичних та моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті.
Суд першої інстанції врахував, що ступінь втрати професійної працездатності визначено позивачу вперше у розмірі 65% та у подальшому може бути змінений (дата повторного оцінювання 01.10.2026), тривалість його роботи у шкідливий умовах, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 230 000,00 грн, що є співмірним спричиненій позивачу шкоді та достатнім для її відшкодування.
У справі, яка переглядається судом, унаслідок незабезпечення роботодавцем безпечних і здорових умов праці, у позивача виникли професійні захворювання, що призвели до втрати працездатності на 65% й встановлення 3 групи інвалідності. 
Як встановлено судом, відповідач звернувся із заявою про часткове визнання позову, в обґрунтування якої зазначив, що діюче законодавство України не визначає єдиного механізму визначення розміру моральної шкоди, водночас Кодекс законів про працю та Закон України «Про колективні договори і угоди» передбачають можливість врегулювання відповідних компенсацій у колективному договорі. У 2020 між відповідачем, як роботодавцем та трудовим колективом, в особі виборних профспілкових органів, був укладений колективний договір на 2020 - 2022 роки, який 01.07.2024 доповнено пунктом 25.19, що встановлює механізм розрахунку компенсації моральної шкоди працівникам (у тому числі звільненим) у разі професійного захворювання або нещасного випадку на виробництві. Формула визначення суми враховує стаж роботи у шкідливих умовах, розмір мінімальної заробітної плати на 1 січня відповідного року, відсоток втрати працездатності та коефіцієнт 1,25 за відсутності вини працівника. У випадку позивача, який має 17 років 9 місяці стажу у шкідливих умовах, 65 % втрати працездатності та не має встановленої вини, компенсація, на думку відповідача, складає 110 500,00 грн (17х8000х(65/100)х1,25).
Суд першої інстанції обґрунтовано прийняв заяву відповідача про часткове визнання позову, проте, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходив із доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали у здоров`ї позивача, їх незворотного характеру, вперше встановленого розміру втрати професійної працездатності, характеру фізичних страждань та постійного дискомфорту, а також обмеження можливості здійснювати звичайні повсякденні дії, що призводить до істотної зміни життєвих умов позивача.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження волевиявлення позивача щодо застосування пункту 25.19 Колективного договору АТ «Криворізький залізорудний комбінат», а також доказів досягнення між позивачем та АТ «Криворізький залізорудний комбінат» погодження щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди. Відповідно застосування пункту 25.19 Колективного договору у даному випадку є неможливим і не може бути підставою для зменшення заявлених вимог.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що при визначенні суми, стягнутої з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із заподіянням шкоди життю та здоров`ю на виробництві, суд не вирішує питання оподаткування (подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21.05.2025 у справі № 235/3143/24. 

7. Висновки апеляційного господарського суду за результатами перегляду рішення суду.

Апеляційний господарський суд, здійснивши апеляційний перегляд справи у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку про відсутність порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області – таким, що підлягає залишенню без змін.

8. Розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається, судові витрати відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта. 
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. 
Відтак відповідно до зазначеної норми позивач (скаржник) звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги. 

З підстав наведеного та керуючись статями 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2025 у справі № 904/2684/25 (904/5592/25)  – залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2025 у справі № 904/2684/25 (904/5592/25) – залишити без змін.
3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України. 

Повна постанова підписана 01.04.2026 року.

Головуючий суддя О.Ю. Соп`яненко 

Суддя Ю.А. Джепа 

Суддя Ю.В. Фещенко