ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/188/26 Справа № 932/3641/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,
за участю секретаря судового засідання — Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Бичкова Володимира Вячеславовича на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2025 року у складі судді Бойка О.М. по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Амстер 1” правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,–

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2007 року ТОВ «Спектрум Ессетс» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (т. 1 а.с. 1-3), в обґрунтування якого посилалось на те, що 26.12.2007 року між ВАТ «КБ «Надра» правонаступником якого з 04.02.2021 року є ПАТ «КБ «Надра» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №8/2007/840-К/1857-Н, згідно пункту 1.1 якого відповідач отримав грошові кошти у сумі 20 360,00 доларів США строком до 10.12.2026 року зі сплатою 12,59% річних.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надав кошти відповідачу.
15.05.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Спектрум Ессетс» було укладено договір відступлення прав вимоги, згідно умов якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором №8/2007/840-К/1857-Н від 26.12.2007 року.
26 грудня 2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки до кредитного договору №8/2007/840-К/1857-Н від 26.12.2007 року.
Позивач неодноразово повідомляв відповідачів про невиконані зобов`язання та прохав виконати взяті на себе, як позичальник та поручителя, зобов`язання за неналежне виконання своїх обов`язків.
Проте відповідачі не виконали пропозицію позивача, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами взятих на себе обов`язками утворилась заборгованість, яка станом на 15.05.2022 року становить 17 947,66 дол. США що станом на момент звернення із позовом до суду еквівалентно 478 829,21 грн.
На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-К/1857-Н від 26.12.2007 року, яка станом на 15.05.2020 року становить 17 947,66 дол. США, що еквівалентно 478 829,21 грн.
Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2023 року позовні вимоги ТОВ «Спектрум Ессетс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Спектрум Ессетс» заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-К/1857-Н від 26.12.2007 року в розмірі 17 947,66 дол. США що еквівалентно 478 829,21 грн, яка складається із частини простроченої заборгованості за тілом кредиту.
Стягнуто пропорційно до задоволених позовних вимог з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Спектрум Ессетс» судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 3 591,22 гривень з кожного (т. 1 а.с. 239-240).
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення по цивільній справі №932/3641/21 за позовною заявою ТОВ «Спектрум Ессетс» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.
Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2023 року по цивільній справі №932/3641/21 за позовною заявою ТОВ «Спектрум Ессетс» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасовано і призначено справу до розгляду в судовому засіданні у загальному позовному провадженні (т. 2 а.с. 83).
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Спектрум Ессетс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Спектрум Ессетс» заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-К/1857-Н від 26.12.2007 року, яка станом на 15 травня 2020 року становить розмір 17 947,66 дол. США що еквівалентно 478 829,21 грн.
Стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Спектрум Ессетс» судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 3 591,22 гривень з кожного (т. 2 а.с. 257а-257ґ).
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бичков В.В., посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, а також здійснити розподіл судових витрат (т. 3 а.с. 1-12). 
ТОВ «Спектрум Ессетс» та ОСОБА_2 не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року залучено ТОВ “Амстер 1” до участі у справі №932/3641/21 за позовом ТОВ «Спектрум Ессетс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, як процесуального правонаступника прав та обов`язків позивача ТОВ «Спектрум Ессетс» (т. 3 а.с. 106, 108-112).
ТОВ “Амстер 1” також не скористався своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскарженій частині, залишити без змін, враховуючи наступне.
Задовольняючи позов ТОВ «Спектрум Ессетс» суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 26 грудня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» правонаступником якого з 04.02.2021 року є ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір №8/2007/840-К/1857-Н, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) на суму 20 360,00 дол. США зі сплатою за користування кредитом 12,59% на рік на строк до 10 грудня 2026 року, що також підтверджується копією заяви на видачу готівки №1 від 26.12.2007 року та меморіальним ордером №1 від 26.12.2007 року (т. 1 а.с. 5-7).
Відповідачі не заперечують факт укладення кредитного договору та отримання коштів від банку. 
Цільове використання кредиту, за пунктом 1.2 зазначеного кредитного договору, – проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 26.12.2006 року.
Відповідно до пункту 3.1 кредитного договору надання кредиту проводиться шляхом зарахування коштів на поточний рахунок обраного тарифного пакету при наявності належним чином оформленої заяви на переказ готівки, сума якої зазначена у валюті України – гривнях/іноземній валюті - доларах США/євро або видачі готівки позичальнику через касу банку.
Із заявки на видачу готівки №1 від 26 грудня 2007 року вбачається, що ВАТ КБ «Надра» виконало взяті на себе зобов`язання та видало відповідачу ОСОБА_1 20 000,00 доларів США, що на момент видачі еквівалентно 101 000,00 грн. (т. 1 а.с. 9).
Згідно меморіального ордеру №1 від 26.12.2007 року ВАТ КБ «Надра» виконало взяті на себе зобов`язання та видало відповідачу ОСОБА_1 20 360,00 доларів США, що на момент видачі еквівалентно 101 818,00 грн. (т. 1 а.с. 9 зворот).
Враховуючи вищевказані докази колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази видачі кредиту, які є належними доказами у справі та не спростовані відповідачем. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно змісту апеляційної скарги та пояснень в суді апеляційної інстанції факт отримання кредитних коштів відповідачем не заперечувався, лише заперечувався факт їх видачі в іноземній валюті.
Доводи скарги про те, що кредит було отримано саме в гривні, а не в іноземній валюті спростовуються умовами кредитного договору, який підписаний відповідачем та в судовому порядку недійсним не визнавався та не розривався, а також іншими письмовими доказами, які апелянтом не спростовано. Посилання, як на доказ такого спростування факт того, що відповідач ОСОБА_1 був допитаний в якості свідка колегія суддів відхиляє, оскільки вказане не може бути єдиним та беззаперечним доказом вказаних обставин. Посилання апелянта на те, що відповідач ОСОБА_1 здійснював повернення кредиту саме в гривні також не спростовує умови договору щодо видачі кредитних коштів в іноземній валюті. Посилання на те, що судом не з`ясовано у якій валюті відповідачем здійснювалось погашення кредиту не має будь-якого правового значення, а тому не береться до уваги.
Доводи скарги про те, що меморіальний ордер підтверджує факт укладання поруки, а не факт видачі кредитних коштів колегія суддів вважає безпідставними оскільки згідно вказаного ордеру отримувачем є саме ОСОБА_1 , а в призначені платежу зазначено «Оприх.поруки зг. кр. Договора №8/2007/840-К/1857-Н, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Крім того, договір поруки укладений саме в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №8/2007/840-К/1857-Н від 26.12.2007 року.
Доводи скарги про те, підпис в заяві про видачу готівки відрізняється від підпису в договорі купівлі-продажу колегія суддів не бере до уваги, оскільки такий факт може бути встановлено лише на підставі відповідного висновку експерта, однак такий висновок в матеріалах справи відсутній. Відповідач та його представник не є експертами, суд також не володіє такими навичками.
Доводи скарги про те, що судом встановлено справжність підпису відповідача на заяві про видачу готівки є безпідставними оскільки судом не встановлювався такий факт.
Також враховуючи вищевказані докази є безпідставними доводи щодо відсутності доказів конвертації кредитних коштів.
Доводи про те, що суми кредитних коштів в розмірі 20 360,00 доларів США в гривневому еквіваленті не вистачило б щоб розрахуватись за придбаний будинок на придбання якого брались кредитні кошти є такими, що не береться до уваги, оскільки в апеляційній скарзі апелянт сам зазначає про те, що він отримав кредитні кошти, а також доклав свої збереження та придбав будинок.
Посилання апелянта на порушення умов договору щодо його цільового використання не підтверджено будь-якими належними доказами та навпаки спростовується наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до п.п. 3.3.1-3.3.3 кредитного договору №8/2007/840-К/1857-Н від 26.12.2007 року позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п.п. 1.3.1, 1.3.2 цього договору платежі шляхом здійснення перерахування мінімально необхідного платежу у валюті кредиту, сума якого складає 236,88 дол. США грн, щомісячно до 10 числа поточного місяця.
За умовами кредитного договору №8/2007/840-К/1857-Н від 26.12.2007 року, банк має право, зокрема, вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений п 3.3.3. цього договору (пункт 4.2.4 договору).
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №8/2007/840-К/1857-Н від 26.12.2007 року, між банком та ОСОБА_2 (поручитель) 26 грудня 2007 року був укладений договір поруки №1857/1-Н, відповідно до умов якого поручитель зобов`язалась солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов`язання позичальником за вказаним кредитним договором (т. 1 а.с. 8).
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №8/2007/840-К/1857-Н від 26.12.2007 року, станом на 15.05.2020 року банком нарахована заборгованість, яка складає 17 947,66 дол. США що станом на момент звернення із позовом до суду (06.05.2021 року) еквівалентно 478 829,21 грн - заборгованість за тілом кредиту (у томі числі прострочена).
Також встановлено, що 15 травня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Спектрум Ессетс» укладено договір про відступлення прав вимоги №GL3N017513, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. за реєстровим №128, відповідно до умов якого ТОВ «Спектрум Ессетс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кредитним договором №8/2007/840-К/1857-Н від 26.12.2007 року, укладеним з ПАТ КБ «Надра», та забезпечувальним договором поруки №1857/1-Н від 26.12.2007 року, що також підтверджується витягом з додатку №1 до цього договору та копією платіжного доручення №82 від 04.05.2020 року (т. 1 а.с. 18-21, т. 2 а.с. 177-202).
Таким чином, матеріалами цивільної справи підтверджується факт того, що ТОВ «Спектрум Ессетс» набуло право вимоги за договорами, які є предметом розгляду у даній справі.
Вищевикладеним спростовуються доводи про те, що матеріалами цивільної справи не підтверджується факт того, що ТОВ «Спектрум Ессетс» набуло право вимоги за договорами, які є предметом розгляду у даній справі.
Твердження ТОВ «Спектрум Ессетс» під час розгляду справи на те, що Банк не передав йому на виконання умов договору відступлення прав вимоги відповідні документи не спростовує вищевказані висновки суду апеляційної інстанції, оскільки факт набуття права вимоги підтверджений належними та достатніми доказами, які наявні в матеріалах справи. Доказів того, що вказаний договір відступлення права вимоги визнано недійсним матеріали справи не містять.
Доводи щодо переходу іпотечних прав колегія суддів не бере до уваги, оскільки це не є предметом розгляду у даній справі.
08.04.2025 року між ТОВ «Спектрум Ессетс» та ТОВ «Амстер 1» укладено договір про відступлення прав вимоги №08/04-25/1, посвідчений ПН КМНО Буцикіною Л.О. за реєстровим номером 405, відповідно до якого ТОВ «Спектрум Ессетс» відступило, шляхом продажу, ТОВ «Амстер 1» права вимоги за відповідними кредитними договорами (договорами забезпечення), до яких, зокрема, входять права вимоги за кредитним договором №8/2007/840-К/1857-Н від 26.12.2007 року до позичальника ОСОБА_1 , та всіма договорами, що забезпечували виконання зобов`язань по даному кредитному договору (в тому числі договору поруки №1857/1-Н від 26.12.2007 року укладеному з поручителем ОСОБА_2 ) (т. 3 а.с. 68-70).
З додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги №08/04-25/1 від 08.04.2025 року видно, що в ньому міститься запис про боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т. 3 а.с. 75).
Згідно п. 2.2. договору, сторони домовились, що за відступлення права вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує первісному кредитору грошові кошти у сумі 4 000 000,00 грн (далі за текстом “Вартість права вимоги”). Новий кредитор зобов`язується сплатити первісному кредитору вартість права вимоги в такому порядку та строки:
- протягом 5 робочих днів з дати укладення цього договору — 400 000,00 грн шляхом переказу коштів на поточний рахунок первісного кредитора;
- протягом наступних 365 календарних днів з дати укладання цього договору 3 600 000,00 грн шляхом щомісячної сплати 30% від стягнутих з боржників коштів за правами вимоги до 10 числа місяця наступного за звітним, що підтверджується відповідним актом наданих послуг При цьому, у разі якщо таких платежів буде недостатньо для сплати залишку вартості права вимоги визначеної у ч. 2 п. 2.2. договору, залишок суми, що підлягає оплаті, має бути сплачений не пізніше 365 календарного дня з дати укладання цього договору, за рахунок інших надходжень від господарської діяльності нового кредитора.
На підтвердження здійснення оплати згідно умов абз. 1 п. 2.2. договору про відступлення прав вимоги №08/04-25/1 від 08.04.2025 року ТОВ «Спектрум Ессетс» надано платіжну інструкцію в національній валюті №4 від 09.04.2025 року, якою підтверджується перерахування коштів ТОВ «Амстер 1» на користь ТОВ «Спектрум Ессетс» (т. 3 а.с. 88).
Таким чином, в матеріалах справи наявні достатні та належні докази на підтвердження того, що ТОВ «Амстер 1» набуло право вимоги до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №8/2007/840-К/1857-Н від 26.12.2007 року та до поручителя ОСОБА_2 за договором поруки №1857/1-Н від 26.12.2007 року.
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття права вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі №143/1269/17 (провадження №61-5383св22), від 06 вересня 2023 року у справі №466/3066/13-ц (провадження №61-785св23), від 26 січня 2022 року у справі №637/590/16-ц (провадження №61-15865св21).
Матеріали справи не містять доказів того, що договір про відступлення прав вимоги №GL3N017513 від 15.05.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Спектрум Ессетс» та договір про про відступлення прав вимоги №08/04-25/1 від 08.04.2025 року між ТОВ «Спектрум Ессетс» та ТОВ «Амстер 1» у встановленому законом порядку визнані недійсними. Тобто діє презумпція правомірності правочину (стаття 204 ЦК України).
Враховуючи вищевикладене колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недійсності правочину договору про відступлення прав вимоги №GL3N017513 від 15.05.2020 року в частині відповідача ОСОБА_1 .
Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15.
За клопотанням позивача на виконання ухвали суду Фондом гарантування вкладів фізичних осіб надані виписки по рахунках за кредитним договором №8/2007/840-К/1857-Н від 26.12.2007 року, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 за період з дати запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «Надра» (06.02.2015 року) по 15.05.2020 року (т. 2 а.с. 180-202).
Також, надано інформацію про суми наявних заборгованостей станом на дату вибуття кредиту з балансу (15.05.2020 року) за кожним видом наявного грошового зобов`язання за договором: заборгованість за основним боргом складала — 17 361,97 дол. США.
Згідно розрахунків заборгованості наведеного позивачем у позові, Додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги №GL3N017513 від 15.05.2020 року, а також наявної в матеріалах справи виписки, станом на 15.05.2020 року, заборгованість за тілом кредиту становить 17 947,66 дол. США,що еквівалентно 478 829,21 грн (т. 1 а.с. 2, 20, 144-226, т. 2 а.с. 180-202).
Вказаний розмір заборгованості відповідачем не спростований, відповідачем свого контррозрахунку надано не було.
Враховуючи вказане, колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що судом не з`ясовано та не перевірено з чого складається сума заборгованості.
Доводи скарги про те, що згідно умов договору (п. 3.2. Договору) зазначено рахунок позичальника НОМЕР_1 , а ФГВФО надало виписку по іншому рахунку № НОМЕР_2 є безпідставними, оскільки як видно з виписок по рахунку № НОМЕР_2 є рахунком ПАТ «КБ «Надра», а рахунок отримувача в них зазначено, як № НОМЕР_1 .
Твердження апелянта в судовому засіданні про те, що він в гривні фактично погасив заборгованість за кредитним договором є безпідставними оскільки не підтверджуються будь-якими доказами на підтвердження цього. На питання суду апеляційної інстанції відповідач зазначив про те, що не має можливості надати докази сплати заборгованості за кредитним договором. 
Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно з приписами статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За правилами частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням наведеного, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд був зобов`язаний власні процесуальні дії належним чином обґрунтувати (мотивувати), враховуючи при цьому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов.
Згідно із частиною 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц.
Виходячи з викладеного, колегія дійшла вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Спектрум Ессетс» заборгованості за кредитним договором №8/2007/840-К/1857-Н від 26.12.2007 року станом на 15.05.2020 року у розмірі 17 947,66 дол. США,що еквівалентно 478 829,21 грн. 
Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України відносно неустойки.
Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідачем до ухвалення місцевим судом рішення було подано відзив на позов, в якому було зроблено заяву про застосування позовної давності (т. 2 а.с. 98-103).
Встановлено, що останній платіж на погашення боргу за кредитним договором було внесено відповідачем 08.05.2013 року на суму 19,82 грн, що підтверджується квитанцією №77400275 (т. 2 а.с. 37, 53).
Згідно п. 7.3. Кредитного договору №8/2007/840-К/1857-Н від 26.12.2007 року, сторони керуючись ст. 259 ЦК України, дійшли згоди збільшити строк позовної давності до 10 років. 
Виходячи з викладеного, враховуючи, що строк дії кредитного договору №8/2007/840-К/1857-Н від 26.12.2007 року визначено до 10.12.2026 року; останній платіж на погашення боргу здійснено 08.05.2013 року; строк позовної давності сторонами було збільшено до 10 років (п. 7.3. Кредитного договору №8/2007/840-К/1857-Н від 26.12.2007 року); з даним позовом банк звернувся до суду 06.05.2021 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції суду (т. 1 а.с. 1), - колегія дійшла висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності до вимог про стягнення тіла кредиту, у зв`язку із перериванням цього строку до 08.05.2013 року, внаслідок оплати позичальником заборгованості за кредитним договором №8/2007/840-К/1857-Н від 26.12.2007 року.
Доводи апеляційної скарги щодо вимог до поручителя ОСОБА_2 колегія суддів не бере до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бичков В.В. мають право діяти в інтересах ОСОБА_2 . 
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного суду викладені в постановах колегія суддів не бере до уваги оскільки фактичні обставини справи за яких їх було зроблено є відмінними від обставин даної справи.
Посилання скаржника на постанови Дніпровського апеляційного суду колегія суддів відхиляє враховуючи положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення. 
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,–

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Бичкова Володимира Вячеславовича — залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2025 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені «17» лютого 2026 року.
Повний текст постанови складено «27» лютого 2026 року. 

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:          М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна