СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року м. Харків Справа № 922/2153/23 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В. , суддя Плахов О.В.
за участю секретаря судового засідання Федорової Т.О. 
за участю представників сторін,
позивача - не з`явився; 
відповідача - не з`явився; 
третіх осіб – не з`явились; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергопромзв`язок» (вх. №333Х) 
на додаткове рішення господарського суду Харківської області від 02.02.2026 у справі № 922/2153/23, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Аріт К.В.), повний текст якого складено 02.02.2026
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок “Новаагро Україна»
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергопромзв`язок» 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Харківська міська рада, Товариство з обмеженою відповідальністю «Аквілон ХХІ»
про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, 
ВСТАНОВИВ:
Рішенням господарського суду Харківської області від 21.01.2026 у справі позов задоволено повністю; зобов`язано ТОВ «Енергопромзв`язок» усунути перешкоди в користуванні Товариством з обмеженою відповідальністю «Новаагро Україна» земельною ділянкою з кадастровим номером 6310136600:01:022:0028 шляхом знесення паркану, який порушує права Позивача на вільне користування майном, яке знаходиться у його власності, що полягає у неможливості заїзду на земельну ділянку позивача транспортних засобів, в тому числі екстрених служб; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергопромзв`язок” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новаагро Україна» 2684,00 грн судового збору та витрати на проведення експертизи в розмірі 70048,40 грн.
Додатковим рішенням господарського суду Харківської області від 21.01.2026 у справі заяву представника позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу (вх.№1833 від 22.01.2026) задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергопромзв`язок» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Новаагро Україна” витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергопромзв`язок» з додатковим рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулося до Східного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» з апеляційною скаргою в електронній формі, в якій просить скасувати додаткове рішення господарського суду Харківської області від 02.02.2026 та здійснити перерозподіл судових витрат на професійну правову (правничу) допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції, за результатами перегляду апеляційним судом рішення господарського суду Харківської області від 21.01.2026.
Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує наступне.
Розподіл судових витрат здійснено передчасно та неправильно, оскільки рішення суду першої інстанції по суті спору оскаржується, а отже остаточний результат розгляду справи не є визначеним, що, на думку скаржника, унеможливлює правильний розподіл витрат на правничу допомогу.
Апелянт вважає, що присуджений розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та не відповідає критеріям співмірності, з огляду на нібито нескладний характер справи, немайновий характер позовних вимог, а також незначний обсяг і тривалість виконаних адвокатом робіт.
Також зазначає про відсутність належних доказів фактичної сплати позивачем витрат на правничу допомогу, що, на переконання скаржника, виключає можливість їх стягнення.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що умови договору про надання правничої допомоги не дозволяють встановити обґрунтований розмір гонорару або порядок його обчислення, у зв`язку з чим, на думку скаржника, відсутні підстави для визначення суми витрат, що підлягають компенсації.
Також апелянт зазначає про наявність у суду дискреційних повноважень щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, з урахуванням критеріїв їх реальності, необхідності та розумності, і необхідність застосування таких повноважень у даній справі.
На думку апелянта, оцінивши заявлені витрати на професійну правничу допомогу у сумі 40 000,00 грн та подані на їх підтвердження докази, з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, обсягу наданих адвокатом послуг, заявлені витрати на професійну правничу допомогу не відповідають вимогам щодо реальності, розумності їх розміру, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, суддею – доповідачем у справі визначено суддю Жельне С.Ч. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергопромзв`язок”  на додаткове рішення господарського суду Харківської області від 02.02.2026 у справі № 922/2153/23; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; призначено справу № 922/2153/23 до розгляду на 18.03.2026 о 12:50 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання №132.
05.03.2026 на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване додаткове рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін.
В обґрунтування своєї правової позиції позивач вказує на таке.
Аргументи апелянта про передчасність або неправильність розподілу судових витрат у зв`язку з оскарженням основного рішення є безпідставним та таким, що не ґрунтується на вимогах статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Щодо посилання апелянта на порівняно нескладний характер справи не є об`єктивним критерієм для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Навіть у спорах немайнового характеру адвокат зобов`язаний здійснити аналіз матеріалів справи, сформувати правову позицію, підготувати процесуальні документи та забезпечити представництво інтересів клієнта в суді. Оцінка «нескладності» спору є суб`єктивним твердженням сторони та не спростовує фактично виконаного обсягу робіт. Стосовно немайнового характеру позову, процесуальний закон не ставить розмір витрат на правничу допомогу у залежність від ціни позову. Критерієм є співмірність витрат із обсягом та характером наданих послуг, а не грошова оцінка вимог.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.03.2026 оголошено перерву у розгляді справи № 922/2153/25 до 08.04.2026 о 12:50 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132.
Представники позивача, відповідача та третіх осіб в судове засідання 08.04.2026 не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку процесуальних документів до Електронного кабінету; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась. 
Відповідно до частини п`ятої статті 6 Господарського процесуального кодексу України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Оскільки явка представників учасників судового процесу в судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення позивачів, відповідачів та третіх осіб про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників позивача, відповідача та третіх осіб. 
Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (частина 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).
Судом першої інстанції встановлено такі обставини справи.
Рішенням господарського суду Харківської області від 21.01.2026 позов задоволено повністю. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергопромзв`язок» усунути перешкоди в користуванні Товариством з обмеженою відповідальністю «Новаагро Україна» земельною ділянкою з кадастровим номером 6310136600:01:022:0028 шляхом знесення паркану, який порушує права позивача на вільне користування майном, яке знаходиться у його власності, що полягає у неможливості заїзду на земельну ділянку позивача транспортних засобів, в тому числі екстрених служб. Також постановлено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергопромзв`язок» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новаагро Україна» 2684,00 грн судового збору та витрати на проведення експертизи в розмірі 70048,40 грн.
22.01.2026 року представник позивача надав до господарського суду першої інстанції заяву про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 53 865 грн.
26.02.2026 представник відповідача надав до господарського суду першої інстанції заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких просив зменшити компенсацію понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до суми 10 000,00 грн.
Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач зазначав, що позивач не довів факту сплати ним суми витрат на правничу допомогу. Також відповідач посилався на те, що суд використовуючи свої дискреційні повноваження, має право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково, у зв`язку з чим, просив суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 10 000,00 грн.
02.02.2026 господарським судом Харківської області ухвалено оскаржуване додаткове рішення, з підстав викладених вище.
Заслухавши доповідь головуючого у справі (суддю доповідача), дослідивши обставини справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом частин 1, 2 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Відповідно до частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
В позовній заяві представник позивача надав суду попередній розрахунок витрат позивача на професійну правничу (правову) допомогу внаслідок розгляду справи у розмірі 50 000,00грн.
Окрім того позивачем було заявлено клопотання про надання п`ятиденного строку з моменту ухвалення рішення для подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції - в судовому засіданні 20.01.2026 року на стадії судових дебатів представник позивача повідомив про намір подати докази судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Представником позивача надано докази понесення витрат на правничу допомогу, зокрема, ордер на надання правничої допомоги ВІ №1337656 від 29.09.2025; договір про надання правової допомоги №1-НАУ від 26.12.2019; додаток 1 до договору № 1-НАУ від 26.12.2019; додаткова угода від 30.06.2020 до договору про надання правової допомоги № 1-НАУ від 26.12.2019; додаткова угода від 24.06.2021 до договору про надання правової допомоги № 1-НАУ від 26.12.2019; додаткова угода від 15.06.2022 до договору про надання правової допомоги № 1-НАУ від 26.12.2019; додаткова угода від 30.06.2023 до договору про надання правової допомоги № 1-НАУ від 26.12.2019; додаткова угода від 01.02.2023 до договору про надання правової допомоги № 1-НАУ від 26.12.2019; додаткова угода від 28.08.2023 до договору про надання правової допомоги № 1-НАУ від 26.12.2019; додаткова угода від 28.06.2024 до договору про надання правової допомоги № 1-НАУ від 26.12.2019; додаткова угода від 30.06.2025 до договору про надання правової допомоги № 1-НАУ від 26.12.2019; акт прийому-передачі наданих послуг № 1 від 21.01.2026 за договором про надання правової допомоги № 1-НАУ від 26.12.2019.
Як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2019 між ТОВ «НОВААГРО Україна» та Адвокатським об`єднанням «ЛОУ УОЛВС» (АО «ЛОУ УОЛВС») укладено договір про надання правової допомоги № 1-НАУ. 
Згідно з п. 1.1. договору Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором.
Відповідно до п. 2.1.3. договору Адвокатське об`єднання представляє інтереси Клієнта (ТОВ «НОВААГРО Україна») у судових органах, зокрема у господарських судах.
Пунктом 4.1. договору передбачено, вартість послуг визначається відповідно до затраченого часу. Час, затрачений на надання послуг, визначається відповідно до Додатку 1 до Договору, що є невід`ємною частиною договору. Ціна однієї години затраченого часу на надання послуги дорівнює розміру однієї мінімальній заробітній платі у місячному розмірі, що визначається відповідно до закону на 01 січня року, в якому надаються послуги. Загальна сума наданих послуг визначається сторонами в акті наданих послуг.
У випадку надання Адвокатським об`єднанням послуг, передбачених пунктом 2.1.3. договору, Сторони можуть домовитися про додаткову винагороду, що сплачується Клієнтом Адвокатському об`єднанню, у випадку ухвалення судового рішення на користь Клієнта.
Згідно з пунктами 4.4. - 4.6. договору за результатами надання юридичної допомоги складається акт наданих послуг, що підписується представниками кожної із сторін. В акті вказується перелік наданої Адвокатським об`єднанням юридичної допомоги та її вартість. Сума, яка визначається на підставі пункту 4.1. договору є гонораром Адвокатського об`єднання за надання професійної правничої допомоги та поверненню не підлягає. Гонорар сплачує Клієнт шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Адвокатського об`єднання або у будь-який інший незаборонений законодавством спосіб.
Відповідно до пункту 5.1. договору надання Адвокатським об`єднанням правової допомоги за Договором здійснюється на підставі додаткових угод до договору, котрими визначається обсяг послуг, що надаються.
В подальшому були укладені додаткові угоди на продовження дії договору, а саме: від 30.06.2020, від 24.06.2021, від 15.06.2022, від 30.06.2023, від 28.06.2024, від 30.06.2025.
01 лютого 2023 між ТОВ «НОВААГРО Україна» та АО «ЛОУ УОЛВС» укладено додаткову угоду № б/н до договору, відповідно до якої Адвокатське об`єднання зобов`язалося надати такі послуги:
1) Скласти та подати позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОПРОМЗВ`ЯЗОК», 3-ті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. Харківська міська рада, 2. Товариство з обмеженою відповідальністю «Аквілон ХХІ» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та інші процесуальні документи пов`язані з розглядом справи №922/2153/23 в Господарському суді Харківської області;
2) Представляти ТОВ «НОВААГРО Україна» в судових засіданнях за вищевказаним позовом;
3) Надавати усні консультацій, пов`язані з провадження по справі з вивченням документів та аналізом судової практики.
15 серпня 2023 Адвокатським об`єднанням було змінено найменування на «ЛІБЕРТІ ВЕЙ» (АО «ЛІБЕРТІ ВЕЙ»), у зв`язку з чим 28.08.2023 було укладено додаткову угоду, якою внесено відповідні зміни до договору.
Позивач посилається на те, що Адвокатське об`єднання виконувало роботи та надавало послуги у обсязі та порядку встановленому домовленістю сторін. Розгляд справи № 922/2153/23 вимагав від представника позивача здійснення значного обсягу правничої роботи, зокрема підготовки та подання позовної заяви та інших процесуальних документів, участі у судових засіданнях, аналізу матеріалів справи, правової позиції відповідача.
На підтвердження наданих послуг за договором про надання правової допомоги сторони підписали акт прийому-передачі наданих послуг №1 від 21.01.2026, згідно з яким вартість послуг склала 53 865,00 грн.
Згідно з актом прийому-передачі наданих послуг Адвокатське об`єднання надало Клієнтові такі послуги:
- Складання позовної заяви ТОВ «НОВААГРО Україна» до ТОВ «ЕНЕРГОПРОМЗВ`ЯЗОК» за участю третіх осіб: Харківської міської ради, та ТОВ «АКВІЛОН ХХІ» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою (вивчення документів, аналіз судової практики) у 2023 році - затрачено 2 години, вартість 13 400,00 грн.
- Написання клопотання про призначення експертизи у справі у 2023 році - затрачено 30 хв., вартість 3 350,00 грн.
- Написання інших процесуальних документів у справі (4 додаткові пояснення) у 2025 - затрачено 2 години, вартість 16 000,00 грн.
- Участь у судових засіданнях у справі № 922/2153/23 у 2023- затрачено 30 хв., вартість 3 350,00 грн.
- Участь у судових засіданнях у справі № 922/2153/23 у 2025 - затрачено 1,5 години, вартість 12 000,00 грн.
- Участь у судових засіданнях у справі № 922/2153/23 у 2026 - затрачено 40 хв., вартість 5 765,00 грн.
Таким чином, загальний розмір наданих послуг, за договором про надання правової допомоги № 1-НАУ від 26.12.2019 у справі № 922/2153/23, складає 53 865,00 грн.
Відповідно до акту наданих послуг та додаткової угоди послуги сплачуються Клієнтом протягом 30 днів з моменту підписання акту наданих послуг.
Судова колегія враховує таке.
Відповідно до правової позиції Верховного суду, що викладена у додатковій постанові від 21.01.2020 року по справі №904/1038/19 за змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).
Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 року у справі № 910/906/18.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо.
Вибір форми та суб`єкта такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.
Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, з означених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Відповідно до чч.1,2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та в надання інших видів правової допомоги клієнту.
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Відповідно до Рішення №13/1/7 Ради адвокатів Харківської області від 21.07.2021 рекомендована вартість години роботи адвоката повинна становити не менш 0,25 мінімальної заробітної плати встановленої на день оплати. З 01.01.2026 року мінімальна заробітна плата становить - 8 647,00 грн, отже 0,25 мінімальної заробітної плати - 2161,75 грн.
Відповідно до рішення №13/1/7 про розгляд звернень адвокатів Харківщини стосовно необхідності перегляду розробки (мінімальних) ставок адвокатського гонорару від 21.07.2021, були оновлені ставки гонорару для адвокатів Харківської області.
Згідно з вищевказаним рішенням, ставка адвокатського гонорару у справах по Господарського процесуального кодексу України становить: ведення справи від 3 мзп/м (від 20100,00 грн) та додатково 1 мзп за судодень.
Судова практика свідчить, що українські суди, здійснюючи розподіл витрат на послуги адвоката, керуються практикою Європейського суду з прав людини. У своїх рішеннях у справах «Баришевський проти України» від 26.02.2015, «Гімадуліна та інші проти України» від 10.12.2009, «Двойних проти України" від 12.10.2006, «Меріт проти України» від 30.03.2004, «East/West Jinnee Limited» проти України" від 23.01.2014 ЄСПЛ указував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.
Сформована практика Європейського суду з прав людини заснована на тому, що заявник має право на відшкодування витрат в розмірі, який був необхідний та розумний і дійсно понесений. Зокрема, у справі «Неймайстер проти Австрії» було вирішено, що витрати на правову допомогу присуджуються в тому випадку, якщо вони були здійснені фактично, були необхідними і розумними в кількісному відношенні (пункт 43 рішення).
Згідно з ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, зокрема, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування при вирішення заяви сторони. 
Так, у частині 3 статті 126 та частині 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено особливості доказування розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з положеннями частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Таким чином, наведені процесуальні норми вказують на те, що обов`язку суду щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу передує подання стороною відповідної заяви.
Разом з тим, процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема, не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 921/221/21, від 31.05.2022 у справі № 917/304/21 та від 19.01.2024 у справі № 910/2053/20.
За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, зокрема, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Верховний Суд у постанові від 08.02.2022 у справі № 910/20792/20 зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України», рішення у справі «Баришевський проти України», рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України», рішення у справі «Двойних проти України», рішення у справі «Меріт проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Частинами 1 та 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру чи погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката хоч і визначається ч.1 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Отже, умовами договору, а саме пунктом 4.1. встановлено розмір гонорару адвоката в залежності від витраченого представником позивача часу.
При цьому, відповідно до ч.6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, які застосовуються за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Аналогічний за змістом правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 910/17343/20 та постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у cправі № 911/2652/17 (911/3581/20).
На думку відповідача, заявлена позивачем сума понесених витрат на правову допомогу є неспівмірною із складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, у зв`язку з чим відповідач просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 10 000,00 грн.
Положеннями частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес,
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо,
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020.
Втручання суду в договірні відносини між адвокатом та його клієнтом в частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому в статті 43 Конституції (Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду).
Для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок позивача, відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Велика Палата Верховного Суду у постанові 06.11.2022 по справі № 922/1964/21 та об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 сформували правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, який судом враховується при розподілі судових витрат в межах даної справи.
Зокрема, за змістом частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, зокрема, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Разом з тим у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Судова колегія погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те що розмір витрат на правничу допомогу у сумі 53 865,00 грн не є співмірним з предметом позову у даній справі, а отже, стягнення з ТОВ «ЕНЕРГОПРОМЗВ`ЯЗОК» судових витрат на правничу допомогу у розмірі 53 865,00 грн є необґрунтованим.
Так, за матеріалами справи, спір, що виник між сторонами не є складним з огляду на характер спірних правовідносин. Наявні матеріали позову для кваліфікованого юриста не потребують багато часу для їх дослідження.
Крім того, спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
Водночас, суд апеляційної інстанції враховує, що справа розглядалась з 2023 та представники позивача вчиняли всі необхідні дії для представництва інтересів клієнта, що підтверджується великою кількістю додатків, а також численними клопотаннями і запереченнями, що подані сторонами при розгляді справи.
У рішенні від 22.09.2022 у справі «Генеральний будівельний менеджмент проти України» Європейський суд з прав людини у пункті 41 зменшив суму витрат на правничу допомогу скаржникові із заявлених 3 750 євро до 850 євро, виходячи саме з надмірного характеру заявлених витрат відносно обмеженого обсягу наданих адвокатом послуг, не вбачаючи у цьому жодних конвенційних порушень.
Таким чином, стягнення повної вартості послуг, заявлених представником позивача, на загальну суму 53 865,00 грн, не узгоджується з критеріями реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру і пропорційності, оскільки ці витрати не мають характеру необхідних та не обґрунтовують обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату. Тобто не є розумно обґрунтованим і, відповідно, такі витрати не можуть бути відшкодовані лише через те, що вони дійсно понесені позивачем (справедлива сатисфакція).
При цьому, завищеною є вартість складання позовної заяви – 13 400,00 грн, оскільки позовна заява складається з 3-х аркушів та обґрунтування не потребувало великої кількості нормативних актів, а також вартість написання додаткових пояснень – 16 000,00 грн за 4 пояснення. 
У вирішенні спірного питання чи є розмір витрат позивача на правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема, суб`єктний склад, характер спірних правовідносин, висновки Верховного Суду щодо застосування положень частин п`ятої - сьомої, дев`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України та критерії Європейського суду з прав людини (відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір).
Отже, у даному випадку, враховуючи клопотання відповідача про зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд керуючись, зокрема, такими критеріями як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також ураховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов висновку не присуджувати позивачу, на користь якого ухвалено судове рішення, всі його витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, що заявлені до стягнення.
Судова колегія, надаючи оцінку наведеним заявником розрахункам витрат на правову допомогу, з урахуванням наданих ним доказів на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації та фактичного обсягу наданих послуг правничої допомоги у суді апеляційної інстанції, враховуючи заперечення відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, а також беручи до уваги принципи диспозитивності та змагальності господарського судочинства, критерії реальності, співмірності та розумності судових витрат, дійшла висновку про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу до 40 000, 00 грн. 
За таких обставин, витрати позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції підлягають частковому покладенню на відповідача. Зокрема, керуючись критеріями обґрунтованості, пропорційності та розумності, судова колегія зазначає, що розмір таких витрат має становити 40 000,00 грн.
Отже, підсумовуючи наведене вище, судова колегія зауважує, що винагорода адвоката у розмірі 53 865,00 грн є завищеною та неспівмірною зі складністю справи: з урахуванням обсягу та характеру доказів у цій справі, кількості сторін. За своєю суттю справа не потребувала пошуку та вивчення адвокатом значної кількості судової практики та приписів чинного законодавства України зі спірного питання для складання відзиву на апеляційну скаргу. 
Розглянувши аргументи апеляційної скарги, слід зазначити на таке.
Насамперед, не приймаються аргументи апеляційної скарги про передчасність розподілу судових витрат з підстав оскарження рішення суду першої інстанції по суті спору. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що сам по собі факт подання апеляційної скарги на основне рішення не виключає можливості ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, оскільки на момент його постановлення існувало судове рішення, яким позов було задоволено, а отже були наявні передбачені процесуальним законом підстави для вирішення питання про витрати на професійну правничу допомогу. 
Не заслуговують, також, на увагу доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування витрат у зв`язку з тим, що позивач нібито не довів факту їх фактичної сплати. 
Так, за змістом частини другої статті 126 та частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України для розподілу витрат на професійну правничу допомогу значення має не лише факт їх оплати, а й факт того, що такі витрати сторона сплатила або має сплатити відповідно до умов договору. 
Отже, витрати на правничу допомогу підлягають розподілу і в тому разі, коли на момент вирішення питання про судові витрати вони ще не сплачені фактично, але їх розмір, підстава виникнення та обов`язок їх сплати підтверджені належними доказами. 
У цій справі позивачем подано договір про надання правової допомоги, додаткові угоди до нього, ордер та акт приймання-передачі наданих послуг, якими підтверджено як обсяг наданих послуг, так і розмір винагороди, що підлягає сплаті.
Тому відсутність доказів вже здійсненого платежу сама по собі не виключає можливості компенсації таких витрат. 
Судова колегія враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №904/1038/19, де, зазначено на те, що за змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу). Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 року у справі № 910/906/18.
Також, безпідставними є аргументи апелянта про неналежне документальне підтвердження витрат на правничу допомогу. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було дотримано встановлений процесуальним законом порядок заявлення таких витрат: у позовній заяві подано попередній розрахунок витрат, під час розгляду справи заявлено про намір подати відповідні докази після ухвалення рішення, а в межах передбаченого законом строку подано заяву про розподіл витрат разом із документами, які підтверджують підстави надання правничої допомоги, її обсяг і вартість.
Судова колегія відхиляє і доводи скаржника про те, що умови договору про надання правничої допомоги не дозволяють встановити розмір гонорару або порядок його обчислення. 
Як убачається зі змісту укладеного між сторонами договору, сторони погодили погодинний порядок визначення вартості послуг, встановили механізм її обчислення через вартість однієї години роботи та передбачили, що загальна сума наданих послуг визначається в акті наданих послуг.
Отже, у даному випадку існує не лише правова підстава виникнення відповідного обов`язку клієнта, а й чіткий договірний механізм визначення ціни послуг.
Усі інші доводи, обґрунтування, посилання враховані судом апеляційної інстанції, проте є такими, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції викладених у постанові.
Отже, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому не можуть бути підставою для зміни або скасування додаткового рішення суду першої інстанції.
Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Відповідно до положень статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 Господарського процесуального кодексу України). 
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергопромзв`язок» на додаткове рішення господарського суду Харківської області від 02.02.2026 у справі № 922/2153/23 залишити без задоволення.
2. Додаткове рішення господарського суду Харківської області від 02.02.2026 у справі № 922/2153/23 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено статтями 286 -289 Господарського процесуального кодексу України. 
Повний текст постанови складено 17.04.2026. 

Головуючий суддя С.Ч. Жельне

Суддя П.В. Тихий 

Суддя О.В. Плахов