Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2026 року № 520/32651/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пасечнік О.В., розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, наказу та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, наказу та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить суд, з урахуванням уточнених позовних вимог: 
1. Визнати протиправним та скасувати рішення/наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 18.11.25 року, про мобілізацію та направлення для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 ЗСУ ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ;
2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка полягає у не розгляді заяв ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 розглянути заяву ОСОБА_1 , про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
4. Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 ЗСУ в частині зарахування солдата ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , до списку особового складу військової частини НОМЕР_1 ЗСУ.
5. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ЗСУ, виключити ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ЗСУ, з дня набрання рішенням суду законної сили як незаконно мобілізованого.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем, на думку позивача, допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як особі, на утриманні якої перебуває 3 дітей віком до 18 років.
Ухвалою суду від 05.01.2026 відкрито провадження по даній справі.
Ухвалою суду від 30.03.2026 витребувано ОСОБА_1 докази направлення заяви від 02.09.2025 до голови Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відзив на позовну заяву від ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до суду не надходив.
Представник військової частини НОМЕР_1 подав до суду відзив, та зазначив, що позивач до командування військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби не звертався. При цьому позивач не позбавлений можливості у встановленому порядку звернутись до командування військової частини НОМЕР_1 з відповідним рапортом про звільнення його з військової служби. У разі підтвердження наявності підстав для звільнення з військової служби позивач буде звільнений з військової служби, у разі відмови в такому звільненні, позивач, у разі незгоди з таким рішенням, набуде права на судовий захист. Також зазначає, що сама по собі наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років не є підставою для звільнення військовослужбовця з військової служби (а так само для надання відстрочки від призову на військову службу), оскільки закон вимагає саме перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Представником позивача надано відповідь на відзив та зазначено, що що після видання наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , про призов та направлення ОСОБА_1 для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ЗСУ, стосовно нього виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом № 2232-XII. Пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану військовослужбовців, як проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Також зазначає, що чинним законодавством не передбачена підстава для звільнення військовослужбовця та подальшого виключення зі списків частини на підставі рішення суду (якщо це не відповідний вирок), або ж через незаконний призов територіальним центром комплектування та соціальної підтримки військовозобов`язаних громадян України для проходження військової служби.
Представник військової частини НОМЕР_1 подав до суду заперечення, та зазначив, що Військова частина НОМЕР_1 видаючи наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.11.2025 № 363 та наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.12.2025 № 377 щодо зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначення його на відповідні посади у військовій частині НОМЕР_1 , військова частина НОМЕР_1 розумно і об`єктивно виходила з того, що на момент видачі зазначених наказів командира військової частини НОМЕР_1 були здійснені всі передбачені законом заходи, спрямовані на встановлення наявності/відсутності законних підстав, які звільняють (надають відстрочку) позивача від призову на військову службу. Військова частина НОМЕР_1 не мала права не зарахувати позивача до списків особового складу, адже мала беззаперечні правові підстави для видання зазначених тут наказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач проходить військову службу за мобілізацією у особливий період у військовій частині НОМЕР_1 ЗСУ.
ОСОБА_1 має четверо дітей, а саме: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Як зазначає у позовній заяві, позивачем подано до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву від 02.09.2025 про надання відстрочки від мобілізації, яка регламентована Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого ПКМУ за № 560 від 16.05.24 р.
У позовній заяві зазначає, що працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 , 18.11.2025 року позивача неправомірно затримано, та не перевірено відомості стосовно нього у відповідному ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідачів, звернувся з даним позовом до суду.
Щодо позовних вимог визнати протиправним та скасувати рішення/наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 18.11.25 року про мобілізацію та направлення для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 ЗСУ ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
Згідно з абзацом 1 пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до пункту 12 Положення №154 керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі - Порядок №560).
Згідно з пунктом 6 Порядку №560 призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюється у строки та в обсягах, визначених мобілізаційними планами, мобілізаційними директивами (розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил або Генерального штабу Збройних Сил.
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає: оповіщення резервістів та військовозобов`язаних про виклик до районного (об`єднаного районного) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу, міського (районного у містах, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів України; прибуття резервістів та військовозобов`язаних до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів, уточнення своїх персональних даних, внесення відповідних змін у військово-облікові документи та до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів; проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду для визначення придатності до військової служби; перевірку підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення; документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації; відправлення призваних громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби.
Пунктом 81 Порядку №560 встановлено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюють військовозобов`язаних та резервістів (крім резервістів, які уклали контракти на проходження служби у військовому резерві) - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки;
Призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період оформляється наказом керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, командира військової частини, керівника розвідувального органу або визначеного ним керівника відповідного підрозділу, Голови СБУ, його заступників чи керівника підрозділу, органу, закладу, установи СБУ.
При цьому, суд зазначає, що спірний наказ про призов на військову службу під час мобілізації від 19.11.2025 вичерпав свою дію, адже правовий статус позивача з дня відправлення у військову частину змінився з військовозобов`язаного на військовослужбовця. З моменту видання наказу військової частини про зарахування позивача до списків особового складу військової частини виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом №2232-XII та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).
Таким чином, суд доходить висновку, що оскарження наказу про призов на військову службу не є належним та ефективним способом захисту права позивача, оскільки його скасування не може привести до відновлення порушеного права, тому підстави для задоволення відповідних позовних вимог відсутні.
Щодо позовних вимог в частині протиправності та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 ЗСУ в частині зарахування солдата ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , до списку особового складу військової частини НОМЕР_1 ЗСУ, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4 частини 1 та частини 3 статті 24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Видаючи спірний наказ про зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , командир виходив з того, що направляючи особу до військової частини територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснив всі передбачені законом заходи, спрямовані на встановлення наявності/відсутності законних підстав, звільняючих позивача від призову на військову службу. Отже, отримав усі передбачені чинним законодавством документи та беззаперечні правові підстави для видання оспорюваного наказу.
Суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази того, що на момент прийняття оскаржуваного наказу позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації за станом здоров`я чи з інших законодавчо встановлених підстав.
Відповідно до частини 3 статті 24 Закону №2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
У пункті 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ визначені підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період: а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; б) за станом здоров`я: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6 - 12 місяців; за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі; г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); д) у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); е) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі (для осіб вищого офіцерського складу); з) у зв`язку із призначенням (обранням) на посаду або перебуванням на посаді судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя.
Частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно з пунктом 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Отже, Законом №2232-ХІІ чітко визначені підстави за наявності яких військовослужбовець може бути звільнений з військової служби під час дії воєнного стану, а Положення №1153/2008 визначає порядок такого звільнення.
Доказів звернення позивача до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом, чи звільнення з військової служби суду не надано, тому на час розгляду справи порушене право позивача на правомірну процедуру звільнення з військової служби не встановлено.
Суд зазначає, що якщо позивач на теперішній час не може проходити військову службу, оскільки має чотирьох дітей, то він має право у встановленому порядку ініціювати питання про звільнення з військової служби.
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд доходить висновку, що оскаржуваний наказ наказ командира військової частини НОМЕР_1 ЗСУ в частині зарахування солдата ОСОБА_1 до списку особового складу військової частини НОМЕР_1 ЗСУ є правомірним та таким, що прийнятий відповідно до вимог частини 2 статті 2 КАС України, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог про визнання такого протиправним та скасування, з підстав, викладених у позовній заяві, належить відмовити.
Щодо позовних вимог щодо визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка полягає у не розгляді заяв ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 розглянути заяву ОСОБА_1 , про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", то суд зазначає наступне.
Матеріали справи містять заяву від 02.09.2025 року, відповідно до якої позивач просить оформити відповідача довідку про відстрочку від призову на військову службу.
Суд зазначає, що докази направлення такої заяви від 02.09.2025 та відмови у її задоволенні відповідачем у матеріалах справи відсутні.
Тому, суд вважає, що у вказаній частині права позивача не є порушеними, а отже позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ЗСУ, виключити ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ЗСУ, з дня набрання рішенням суду законної сили як незаконно мобілізованого, суд зазначає, що вказана вимога є похідною від визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 ЗСУ в частині зарахування солдата ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , до списку особового складу військової частини НОМЕР_1 ЗСУ, а тому вказана вимога також не підлягає задоволенню.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Отже, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень частини 8 статті 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, наказу та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території Харківської області повний текст рішення складено 08.04.2026 року.

Суддя Пасечнік О.В.