Справа № 352/79/23 
Провадження № 2/344/178/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2026 року м. Івано-Франківськ 
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі: 
головуючої-судді Бабій О.М., 
секретарів Кузнєцової А.О., Кочержук З.В., Волощук Є.Ю., Соляник Т.І., Дуб`янської Л.А., 
за участі позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Дяківа Д.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу,- 
В С Т А Н О В И В: 

17 січня 2023 року позивачка ОСОБА_1 , яка діяла на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , через систему Електронний суд звернулась до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області із позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, що вчинені під впливом тяжкої обставини.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні договори є фіктивними (удаваними), оскільки вони були укладені під тяжкістю обставин-захворювання, і з метою отримання кредиту із відсотками через укладення договорів купівлі-продажу. Також мати позивачки - ОСОБА_5 була пенсіонеркою, страждала рядом тяжких хвороб. Позивачка ОСОБА_1 хворіє онкозахворюванням, єдиним доходом була пенсія, що свідчить про несприятливе матеріальне становище, а будинок був єдиним житлом. Після укладення договору мати ОСОБА_5 разом з позивачкою та онуками залишилась проживати у будинку та продовжувала сплачувати за комунальні послуги.
Подаючи позовну заяву ОСОБА_1 діяла на підставі довіреностей від ОСОБА_4 , строк дії до 08.12.2023 року, від ОСОБА_3 , строк дії до 09.12.2023 року (т. 1 а.с.36-44).
07 лютого 2023 року суддею Тисменицького районного суду Івано-Франківської області Олійником М.Ю. відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 06.03.2023 року (т. 1 а.с.58).
02 березня 2023 року суддею Тисменицького районного суду Івано-Франківської області Олійником М.Ю. заявлено самовідвід та того ж дня задоволено заяву про самовідвід(т. 1 а.с.83-87).
На підставі розпорядження керівника апарату Тисменицького районного суду Івано-Франківської області 02 березня 2023 року проведено повторний автоматизований розподіл справи та визначено суддю Хоминець М.М. (т. 1 а.с.90).
03 березня 2023 року суддею Тисменицького районного суду Івано-Франківської області Хоминець М.М. заявлено самовідвід та того ж дня задоволено заяву про самовідвід (т. 1 а.с.91-94).
На підставі розпорядження керівника апарату Тисменицького районного суду Івано-Франківської області 03 березня 2023 року проведено повторний автоматизований розподіл справи, але автоматизований розподіл неможливо провести оскільки не вистачає потрібної кількості судді та (т. 1 а.с.96).
06 березня 2023 року проведено повторний автоматизований розподіл справи та визначено суддю Струтинського Р.Р. (а.с.97).
03 березня 2023 року суддею Тисменицького районного суду Івано-Франківської області Струтинським Р.Р. заявлено самовідвід та 07 березня 2023 року задоволено заяву про самовідвід (т. 1 а.с.98-100).
На підставі розпорядження керівника апарату Тисменицького районного суду Івано-Франківської області 08 березня 2023 року проведено повторний автоматизований розподіл справи, але автоматизований розподіл неможливо провести оскільки не вистачає потрібної кількості судді та (т. 1 а.с.102).
08 березня 2023 року на підставі розпорядження голови Тисменицького районного суду Івано-Франківської області Хоминець М.М. справу передано до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (т. 1 а.с.103-104).
10 березня 2023 року справа надійшла до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (т. 1 а.с.105).
10 березня 2023 року проведено автоматизований розподіл справи та визначено суддю Бабій О.М. (т. 1 а.с.106).
Ухвалою суду від 15 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу залишено без руху (т. 1 а.с.108).
22 березня 2023 року позивачкою ОСОБА_1 усунуто недоліки та подано до суду належним чином оформлену позовну заяву (т. 1 а.с.111-120).
28 березня 2023 року справу прийнято до провадження суддею Бабій О.М., ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 24 квітня 2023 року (т. 1 а.с.123).
До початку підготовчого засідання позивачкою ОСОБА_1 було подано ряд процесуальних клопотань та клопотання про відкладення підготовчого засідання.
Підготовче засідання було відкладено на 18 травня 2023 року.
Також позивачкою було подано заяву про забезпечення позову, у задоволенні якої 16 травня 2023 року було відмолено (т. 1 а.с.225).
18 травня 2023 позивачкою ОСОБА_1 подано заперечення на дії головуючої судді, які того ж дня відхилено (т. 2 а.с.49).
Також 18 травня 2023 року судом задоволено клопотання позивачки про витребування документів для можливості призначення експертизи, а підготовче засідання відкладено на 15 червня 2023 року
15 червня 2023 року судом призначено, за клопотання позивачки ОСОБА_1 , дві експертизи:судово-психологічну та комплексну оціночно-будівельну та оціночно-земельну (т. 2 а.с.85-88).
Провадження у справі зупинено.
08 серпня 2023 року провадження у справі поновлено для вирішення клопотання експерта (т. 2 а.с.146).
21 серпня 2023 року клопотання експерта задоволено частково, провадження у справі знову зупинено (т. 2 а.с.203-204).
Згідно листа Незалежного Інституту Судових Експертиз «НІСЕ» від 15 вересня 2023 року 14 липня 2023 року до ТОВ «Незалежний Інститут Судових Експертиз» надійшла ухвала від 15 червня 2023 року про призначення судової комплексної оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи по справі №352/79/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів купівлі продажу. Відповідно до ухвали суду, оплату за експертизу HICE покладено на ОСОБА_1 у зв`язку з цим на її адресу направлено рахунок-фактуру №1 108231 від 11.08.2023р. Станом на 11 вересня 2023р. оплата за проведення судової комплексної оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи не надійшла. У зв`язку з несплатою та у відповідності до пункту 1.13 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства Юстиції України 08.10.1998 №53/5 із змінами, матеріали справи повертаються до суду, а ухвала від 15 червня 2023р. про призначення судової комплексної оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи залишається без виконання (т. 2 а.с.210).
12 лютого 2024 року провадження у справі поновлено для вирішення клопотання експерта (т. 2 а.с.224).
19 лютого 2024 року клопотання експерта задоволено, провадження у справі знову зупинено (т. 3 а.с.13-14).
04 березня 2024 року провадження у справі поновлено для вирішення клопотання позивачки ОСОБА_1 (т. 3 а.с.38).
07 березня 2024 року клопотання позивачки задоволено, провадження у справі знову зупинено (т. 3 а.с.47-48).
17 вересня 2024 року до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 637 (т. 3 а.с.71-74).
17 вересня 2024 року провадження у справі поновлено, підготовче засідання у справі призначено на 31 жовтня 2024 року (т. 3 а.с.76).
Позивачка ОСОБА_1 подала клопотання про відкладення підготовчого засідання та підготовче засідання було відкладено на 27 листопада 2024 року.
27 листопада 2024 року позивачка ОСОБА_1 подала ряд клопотань, зокрема про призначення повторних експертиз, витребування доказів, визнання явки відповідача обов`язковою, а також заяву про відвід судді.
У задоволенні заяви про відвід судді та всіх клопотань позивачці було відмовлено (т. 3 а.с.154-166).
Наприкінці засідання позивачці ОСОБА_1 стало зле, тому підготовче засідання було відкладено на 19 грудня 2024 року.
16 грудня 2024 року позивачкою ОСОБА_1 подано заяву про відвід судді, у задоволенні якого 18 грудня 2024 року суддею Татаріновою О.А. було відмовлено (т. 3 а.с.207-209).
19 грудня 2024 року позивачкою ОСОБА_1 подано заяву про уточнення позовних вимог (т. 4 а.с.6).
Ухвалою суду від 19 грудня 2024 року заяву повернуто позивачці.
19 грудня 2024 року позивачкою також подано ряд клопотань, у задоволенні яких судом відмовлено (т. 4 а.с.44-46).
В підготовчому засіданні оголошено перерву до 05 лютого 2025 року.
05 лютого 2025 року позивачка знову подала ряд повторних клопотань та заяву про відвід судді, сторони в підготовче засідання не з`явились, тому в підготовчому засіданні було продовжено перерву до 31 березня 2025 року.
31 березня 2025 року підготовче засідання не відбулось у зв`язку із замінуванням приміщення суду.
Підготовче засідання відкладено на 14 квітня 2025 року.
14 квітня 2025 року підготовче засідання знову не відбулось у зв`язку із замінуванням приміщення суду.
Підготовче засідання відкладено на 29 травня 2025 року.
Підготовче засідання 29 травня 2025 року відкладено за лопотанням позивачки ОСОБА_1 , на 16 червня 2025 року.
16 червня 2025 року позивачка ОСОБА_1 вкотре подала клопотання про відкладення підготовчого засідання, а також ще ряд клопотань (т.5 а.с.3).
Підготовче засідання відкладено на 02 липня 2025 року.
02 липня 2025 року судом розглянуто всі клопотання позивачки та у їх задоволені відмовлено, також відмовлено у заяві про відвід судді (т. 5 а.с.34)
А також судом 02 липня 2025 року закрито підготовче засідання у справі, судове засідання призначено на 15 вересня 2025 року (т. 5 а.с.46).
15 вересня 2025 року позивачка в судове засідання не з`явилась, подала ряд клопотань, зокрема про призначення експертизи, а також про відкладення судовго засідання.
Судове засідання було відкладено на 30 вересня 2025 року.
25 вересня 2025 року судом задоволено клопотання позивачки про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції.
30 вересня 2025 року позивачка знову подала клопотання про відкладення судового засідання та засідання не відбулось через відсутність позивачки в мережі відеоконференції (т. 5 а.с.121)
Судове засідання відкладено на 28 жовтня 2025 року.
28 жовтня 2025 року позивачка ОСОБА_1 подала ряд клопотань в задоволенні яких судом було відмовлено.
Також позивачка в судовому засіданні надала пояснення по суті спору в яких зазначила, що позовні вимог підтримує з підстав наведених в позові.
Інші позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, поштою, шляхом направлення повідомлень за місцем їх реєстрації, а також згідно їхніх заяв їх інтереси у справі представляє позивачка ОСОБА_1 , яка підтвердила, що іншим позивачам відомо про час та місце судових засідань.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо вимог позову, оскільки вважає його необґрунтованим та безпідставним, просив у задоволені позову відмовити.
Судом заслухано пояснення сторін та їх представників та розпочато дослідження доказів у справі (т. 5 а.с.171).
У зв`язку із завершенням робочого дня в судовому засіданні оголошено перерву до 02 грудня 2025 року.
17 листопада 2025 року справу скеровано до Івано-Франківського апеляційного суду (т. 5 а.с.188).
02 грудня 2025 року судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням справи в Івано-Франківському апеляційному суді (т. 6 а.с.2).
Справу повернуто до Івано-Франківського міського суду 05 грудня 2025 року (т. 6 а.с.8).
В судовому засіданні продовжено перерву до 17 грудня 2025 року.
04 грудня 2025 року позивачка ОСОБА_1 знову подала заяву про відвід судді, яка була розглянута суддею Бородовським С.О. та у її задоволенні відмовлено 17 грудня 2025 року.
17 грудня 2025 року судове засідання не відбулось у зв`яку з розглядом заяви про відвід іншим суддею, тому судове засідання було відкладено на 23 грудня 2025 року.
23 грудня 2025 року позивачка заяви ряд клопотань, а також відвід судді, яв задоволенні якого в той же день було відмовлено.
Але, судове засідання не відбулося у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території Івано-Франківської області (т. 6 .с.94).
Судове засідання було відкладено на 05 січня 2026 року.
05 січня 2026 року позивачка не з`явилась в судове засідання, подала клопотання про перенесення судового засідання, оскільки знаходилась на лікарняному (т. 6 а.с.135-138).
На підтвердження перебування на лікарняному позивачка надала скрін шот з телефона в якому зазначено, що створено медичний висновок про непрацездатність та електронне направлення від 31 грудня 2025 року (т. 6 а.с.141, 142).
Але, жодних доказів того, що саме позивачка перебуває на лікарняному суду не надано, немає підтвердження, що позивачці було створено листок непрацездатності. Також немає доказів того, що позивачка скористалась направленням на госпіталізацію.
Зважаючи на таке повідомлення позивачки судове засідання знову було відкладено на 19 січня 2026 року.
Про час та місце судового засідання позивачка була повідомлена в електронний кабінет, що підтверджується довідкою (т. 6 а.с.148).
Інші позивачі були повідомлені шляхом направлення повідомлень на електронну адресу та номер телефону, які ними зазначені у своїх заявах, а також поштою (т. 6 а.с.150-161).
19 січня 2026 року позивачка знову не з`явилась в судове засідання та подала клопотання про перенесення судового засідання, оскільки знаходилась на лікуванні (т. 6 а.с.162-164).
На підтвердження перебування на лікарняному позивачка надала скрін шот з телефона в якому зазначено, що створено медичний висновок про непрацездатність та електронне направлення від 31 грудня 2025 року, документ аналогічні як і в клопотанні від 05 січня 2026 року (т. 6 а.с.165-167).
Але, жодних доказів того, що саме позивачка перебуває на лікарняному суд не надано, немає підтвердження, що позивачці було створено листок непрацездатності. Також немає доказів того, що позивачка скористалась направленням на госпіталізацію.
Також позивачкою додано скрін шот сторінок з мережі Інтернет, які стосуються погоди у м. Тисмениці (т. 6 а.с.170).
Зважаючи на таке повідомлення позивачки, судове засідання знову було відкладено на 02 лютого 2026 року про що позивачка була повідомлена в електронний кабінет, що підтверджується довідкою.
Інші позивачі були повідомлені шляхом направлення повідомлень на електронну адресу та номер телефону, які ними зазначені у своїх заявах, а також поштою.
02 лютого 2026 року позивачі знову не з`явилась в судове засідання, позивачка ОСОБА_1 подала клопотання про перенесення судового засідання, оскільки знаходилась на лікуванні та у зв`яку з погодними умовами (т. 6 а.с.180-182).
На підтвердження перебування на лікарняному позивачка надала скрін шот з телефона в якому зазначено, що створено медичний висновок про непрацездатність та електронне направлення від 31 грудня 2025 року, документ аналогічні як і в клопотанні від 05 січня 2026 року та 19 січня 2026 року. Також позивачкою додатково надано скірн шоти з системи Medics, які підтверджують записи на прийом до лікарів.
Але, жодних доказів того, що саме позивачка перебуває на лікарняному суду не надано, немає підтвердження, що позивачці було створено листок непрацездатності. Також немає доказів того, що позивачка скористалась направленням на госпіталізацію.
Також позивачкою додано скрін шоти сторінок з мережі Інтернет, які стосуються погоди в Україні.
Зважаючи на таке повідомлення позивачки, судове засідання знову було відкладено на 25 лютого 2026 року про що позивачка була повідомлена в електронний кабінет, що підтверджується довідкою.
Інші позивачі були повідомлені шляхом направлення повідомлень на електронну адресу та номер телефону, які ними зазначені у своїх заявах, а також поштою, що підтверджується довідками та повідомленнями про вручення поштових відправлень.
Також 20 лютого 2026 року позивачка відвідувала Івано-Франківський міський суд та знайомилась з матеріалами справи (т. 6 а.с.203).
25 лютого 2026 року позивачі вкотре не з`явилась в судове засідання, ОСОБА_1 оскільки перебуває у службовому відрядженні, на підтвердження чого надала копію посадкового документу на 18 лютого 2026 року.
Але, жодних доказів торо, що позивачка ОСОБА_1 25 лютого 2026 року перебувала у відрядженні суду не надано, навпаки, позивачка 20 лютого 2026 року розписалась, що ознайомилась з матеріалами справи (т. 6 а.с.203)., а квиток на поїзд, який відправляється з Івано-Франківська до Києва 18 лютого 2026 року, зворотного квитка позивачка не надала, та й взагалі жодних документів про перебування позивачки у відрядженні немає.
За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Суд неодноразово відкладав судові засідання, щоб дати можливість позивачам прибути до суду, але позивачі таким правом не скористалась. Зокрема позивачці ОСОБА_1 , за ї клопотанням було надано можливість брати участь у всіх судових засіданнях в режимі відео конференції, також свої пояснення по суті спору позивачка надала особисто в судовому засіданні та мала можливість задати питання представнику відповідача. 
Вже на стадії дослідження письмових доказів позивачка ОСОБА_1 перестала відвідувати судові засідання та зловживала своїм правом на відкладення.
Інші позивачі, згідної їхніх заяв перебувають за кордоном та не мають можливості прибути в судове засідання, про час та місце судових засідань вони повідомлені належним чином, повістки отримувала їх мати позивачка ОСОБА_1 , яка мала довіреності від них на здійснення процесуальних дій, але вона не вправі представляти їх інтереси в судовому засіданні, оскільки не є адвокатом.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:
1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;
2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки;
3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;
4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.
Отже, підстав для подальшого відкладення судового засідання немає, а в суду є всі підстави продовжити розгляд справи без участі позивачів.
Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.
ОСОБА_5 (мати позивачки ОСОБА_6 ) була власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.2 а.с.96, 113).
Також ОСОБА_5 була власницею земельної ділянки кадастровий номер 2625810100:04:032:0174, площею 0,1 га, для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно та витягом з Державного земельного кадастру (т.2 а.с.113-116, 123, 124).
12 квітня 2017 року ОСОБА_5 (мати позивачки ОСОБА_6 ) надала позивачці ОСОБА_1 довіреність на управління і розпорядження належним їй житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 та земельною ділянкою площею 0,1 га., яка знаходиться на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2625810100:04:032:0174, для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлісяком Т.Ю. Особу ОСОБА_5 встановлено, дієздатність перевірено (т. 2 а.с.102).
14 квітня 2017 року між ОСОБА_5 , від імені якої на підставі довіреності посвідченої 12.04.2017 року Павлісяком Т.Ю., приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, за реєстровим номером 574, діє ОСОБА_1 (представник продавця) та ОСОБА_2 (надалі покупець) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с.91-92).
В договорі зазначено, що житловий будинок належить продавцеві - ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності. Купівлю-продаж зазначеного житлового будинку здійснено за 382 527 грн., які сплачені покупцем представнику продавця до моменту підписання договору. Підписання цього договору буде свідчити про те, що його умови повністю відповідають нашому (представнику продавця і покупця) волевиявленню та про одержання мною, представником продавця, повного розрахунку за проданий житловий будинок і відсутність матеріальних претензій до покупця (п.3 та 4 договору).
Ринкова вартість житлового будинку згідно звіту про незалежну оцінку житлового будинку, виконаного 12.03.2017 року становить 382 527 грн. (п. 5 договору) (т. 2 а.с.97-99).
Згідно п. 11 Договору продавець свідчить, що в будинку, який предметом даного договору, будь яких малолітніх та неповнолітніх дітей, що мають право на користування будинком немає, що підтверджується довідкою № 885 виданою 12.04.2017 року Виконавчим комітетом Тисменицької міської ради (т. 2 а.с.100-101).
Також даний договір укладено за згодою дружини покупця - ОСОБА_7 , про що посвідчено заяву 14.04.2017 року (п. 12 договору) (т. 2 а.с.103).
Особи громадян, які підписали договір встановлено, їх дієздатність, повноваження представника і належність ОСОБА_5 житлового будинку перевірено (т. 2 а.с.92).
Також, 14 квітня 2017 року між ОСОБА_5 , від імені якої на підставі довіреності посвідченої 12.04.2017 року Павлісяком Т.Ю., приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, за реєстровим номером 574, діє ОСОБА_1 (представник продавця) та ОСОБА_2 (надалі покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1 га., кадастровий номер 2625810100:04:032:0174, для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (т. 2 а.с.118-119).
В договорі зазначено, що земельна ділянка належить продавцеві - ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності. Купівлю-продаж зазначеної земельної ділянки здійснено за 97 342 грн., які сплачені покупцем представнику продавця до моменту підписання договору. Підписання цього договору буде свідчити про те, що його умови повністю відповідають нашому (представнику продавця і покупця) волевиявленню та про одержання мною, представником продавця, повного розрахунку за продану земельну ділянку і відсутність матеріальних претензій до покупця (п.3 та 4 договору).
Ринкова вартість земельної ділянки згідно звіту про оцінку майна № 2008, виконаного 12.03.2017 року становить 97 342 грн. (п. 5 договору) (т. 2 а.с.127-128).
Також даний договір укладено за згодою дружини покупця - ОСОБА_7 , про що посвідчено заяву 14.04.2017 року (п. 10 договору) (т. 2 а.с.103).
В п. 11 договору зазначено, що сторони даного договору не визнані недієздатними і обмежено дієздатними, укладення даного договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі, усі умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін та договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків що ним передбачені.
Особи громадян, які підписали договір встановлено, їх дієздатність, повноваження представника і належність ОСОБА_5 житлового будинку перевірено (т. 2 а.с.119).
Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Згідно з частинами першою - третьої, п`ятою ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
В позовній заяві позивачі зазначають, що договори слід визнати недійсними, оскільки вони були укладені під тяжкістю обставин - захворювання, і переслідувалась мета отримання кредиту із відсотками через укладення договорів купівлі-продажу.
Але, на підтвердження своїх слів позивачами жодних доказів не надано.
Зокрема, не надано доказів захворювання, доказів того, що на час укладення договору власник майна (продавець) чи його представник, хворіли на хворобу, яка не давала можливості усвідомлювати свої дії чи керувати ними, доказів того, що позиваці перебували у тяжкому матеріальному становищі.
В справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу та висновком експерта встановлено, що у період часу, до якого відноситься підписання довіреності № 574 від 12.04.2017 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виявляла ознак будь якого психічного захворювання. У період часу, до якого відноситься підписання довіреності № 574 від 12.04.2017 року ОСОБА_5 за своїм психічним станом могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т. 3 а.с.71-74).
Для можливості проведення цієї експертизи судом витребовувались всі можливі медичні документи ОСОБА_5 що підтверджується матеріалам справи.
Позивачка ОСОБА_1 заперечує результати проведеної експертизи та неодноразово зверталась із клопотанням про проведення повторної експертизи, але в задоволенні таких клопотань їй відмовлено, оскільки висновок експерта є повним та зрозумілим.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Також позивачка ОСОБА_1 усно зазначила, що не погоджується із ціною договорів, для визначення ринкової вартості будинку та земельної ділянки було призначено комплексні експертизи, але позивачка не оплатила вартість експертиз, тому ухвалу суду було повернуто без виконання.
Крім того, перед укладенням договорів було проведено оцінку вартості майна, яке підлягало продажу та позивачка ОСОБА_1 , яка діяла від імені продавця, погодилась із такою ціною продажу та отримала грошові кошти, що підтверджується пунктами договору.
Згідно ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.229 ЦК України).
Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним, як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, Цивільний кодекс України розуміє в тому числі і помилку в характері (природі) правочину, прав та обов`язків сторін.
З роз`яснень, які містяться в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9, вбачається, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину.
Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
Також, відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.
Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9).
Крім того, особа, яка оскаржує правочин на підставі ст.233 ЦК України, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.
В договорах чітко зазначено що сторони даного договору не визнані недієздатними і обмежено дієздатними, укладення даного договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі, усі умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін та договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків що ним передбачені.
Вказаний пункт договору спростовує твердження позивачів про те, що існували якісь інші домовленості.
Крім того, від імені продавця діяла позивачка ОСОБА_1 на підставі довіреності, яка є дійсною.
Оспорювані договори за формою і змістом, відповідають вимогам встановленим чинним законодавством, договори укладено у письмовій формі та нотаріально посвідчено.
Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що зчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно з ч. 1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою
- третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
За приписами ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом.
Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
П. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними » від 06.11.2009 №9 роз`яснено, що правочин, чинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.
Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент учинення правочину.
Згідно положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона мас істотне Значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не с підставою для визнання правочину У п. 63 постанови Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2025 року у справі Л? 363/112/23 зазначено, що правочини, вчинені внаслідок помилки належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи.
Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на ї волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін.
В Постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 947/32485/20, від 01 грудня 2022 року у справі № 335/15805/17 зазначено, що незнання закону не включено до переліку помилок, яким надається істотне значення. Мотив, за яким вчинено правочин, правового значення не мас. Хоча й законодавець і вказує на допустимість надання мотиву правочину значення істотної помилки у випадках, встановлених у законі. Проте таких випадків на рівні норми закону законодавець не передбачив.
Згідно висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №165/1368/17, від 05.09.2021 у справі №161/17523/16-ц, вирішуючи справи такої категорій, суди мають виходити з того, що наступна зміна свого рішення або ставлення до його наслідків в результаті переусвідомлення його значення для себе, що настали у майбутньому, тобто після укладення такого правочину, не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки станом на момент укладення оспорюваного правочину. Підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність, а можуть слугувати виключно підставами для його розірвання, якщо це передбачено законом для такої правової ситуації.
У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2018 року в справі № 445/1011/17 зазначено, що особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229, статті 230 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду України від 16 березня 2016 року № 6-93цс 16 та від 27 квітня 2016 року N? 6-372 цс 16.
У разі якщо сторона спірного правочину була обізнана або не могла не бути обізнана стосовно обставин, щодо яких стверджує про наявність помилки, це виключає застосування норм ст. 229 ЦК України. Водночас, щодо можливості оскарження правочинів укладених під впливом помилки, необхідно враховувати, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним (аналогічну правову 910/12959/18, від 07 липня 2022 у справі № 914/1967/19).
Згідно положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Жодних належних та допустимих у розумінні ст.77-78 ЦПК України доказів, які б засвідчили факт укладення оспорюваного договору під впливом помилки позивачі суду не надали, такі обставини не підтверджуються та не свідчать про укладення договорів під впливом тяжкої обставини.
Крім того, позивачі взагалі не були стороною оспорюваних договорів.
Позивачі вказують, що вони є правонаступниками померлої ОСОБА_5 , але належних доказів, які б підтверджували такі обставини суду не надано.
До позову додано тільки копію листа приватного нотаріуса Тисменицького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Секрети І.І. від 10.08.2020 року із якого вбачається, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та 05 травня 2020 року нотаріусом заведено спадкову справу. Спадкоємцями, які подали заяву про прийняття спадщини є ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .
Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 взагалі не звертались із такими заявами та ними не обґрунтовано в позові, яким чином оспорювані правочини порушують їх права.
З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є недоведеними, необґрунтованими, не доведено порушення прав позивачів, а тому в задоволені позову слід відмовити повністю.
Відповідно до ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 15, 16, 202-204, 207, 209, 215, 229, 233, 321, 655, 657 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,- 
У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бабій О.М.

Повний текст рішення складено 04 березня 2026 року.