РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
м. Вінниця

30 березня 2026 р.  Справа № 120/7432/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень

в с т а н о в и в :

29.05.2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийнятих відповідачем податкових повідомлень - рішень № 0016228-2407-0228-UA05020230000029909 від 17.02.2025 року на суму 3987,75 грн.; №0016227-2407-0228-UA05020230000029909 від 17.02.2025 року на суму 20552,25 грн. та №0096027-2407-0228-UA05020230000029909 від 18.03.2025 року на суму 43558,50 грн.
Ухвалою суду від 03.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву. 
18.06.2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що основними умовами, які дають підстави платнику податку не враховувати належні йому об`єкти нерухомого майна у складі об`єктів оподаткування по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на підставі підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, є: належність власника таких об`єктів до сільськогосподарських товаровиробників; належність будівель та споруд до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) ДК 018-2000; ненадання власниками таких об`єктів в оренду, лізинг, позичку.
Відповідач зазначає, що до фізичних осіб - сільськогосподарських товаровиробників, з метою визначення об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відносять фізичних осіб - підприємців, які займаються виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснюють операції з її постачання.
Вказує, що за даними інформаційної бази ГУ ДПС у Вінницькій області фізична особа ОСОБА_1 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 26.03.2002 року, припинив державну реєстрацію фізичної особи-підприємця 13.10.2021 року. Податкову звітність до ГУ ДПС у Вінницькій області не подавав.
З огляду на викладене, відповідач вважає, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.
26.06.2025 року позивач подав відповідь на відзив, у якій просить задовольнити його позовні вимоги.
Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав з 29.03.2019 року у власності ОСОБА_1 перебувають нежитлові будівлі: свинарник №2 -"А", тамбур-склад - "а", тамбур-склад - "а1", загальною площею 613,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до рішення Стрижавської територіальної громади Вінницького району Вінницької області від 14.07.2023р. №3 «Про встановлення місцевих податків і зборів на території Стрижавської територіальної громади» ставка податку на 2024 рік для об`єктів нежитлової нерухомості, а саме: будівлі сільськогосподарського призначення, що перебувають у власності фізичних осіб, визначена в розмірі 1% від розміру мінімальної заробітної плати 7100 грн., встановленої законом на 1 січня 2024 року за 1 кв.м загальної площі об`єкта.
Відповідно до рішення Стрижавської територіальної громади Вінницького району Вінницької області від 14.07.2022р. №1 «Про встановлення місцевих податків і зборів на території Стрижавської територіальної громади» ставка податку на 2023 рік для об`єктів нежитлової нерухомості, а саме: будівлі сільськогосподарського призначення, що перебувають у власності фізичних осіб, визначена в розмірі 0,5% від розміру мінімальної заробітної плати 6700 грн., встановленої законом на 1 січня 2023 року за 1 кв.м загальної площі об`єкта.
Відповідно до рішення Стрижавської територіальної громади Вінницького району Вінницької області від 14.07.2021р. №1 «Про встановлення місцевих податків і зборів на території Стрижавської територіальної громади» ставка податку на 2022 рік для об`єктів нежитлової нерухомості, а саме: будівлі сільськогосподарського призначення, що перебувають у власності фізичних осіб, визначена в розмірі 0,1% від розміру мінімальної заробітної плати 6500 грн., встановленої законом на 1 січня 2022 року за 1 кв.м загальної площі об`єкта.
17.02.2025 року Головним управлінням ДПС у Вінницькій області сформовано податкові повідомлення-рішення, якими ОСОБА_1 нараховано податкові зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:
- за 2024 рік № 0096027-2407-0228-UA0502023000029909 на суму 43558,50 грн.; 
- за 2023 рік № 0016227-2407-0228-UA0502023000029909 на суму 20552,25 грн.;
- за 2022 рік № 0016228-2407-0228-UA0502023000029909 на суму 3987,75 грн. 
Позивач вважає вказані податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки він є сільськогосподарським товаровиробником, а нежитлові будівлі, належні йому на праві власності, відносяться до класу будівель сільськогосподарського призначення, а тому позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з пунктом 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.
Платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом (пункт 15.1 статті 15 ПК України).
Відповідно до статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 ПК України.
Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
За приписами підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Підпунктом 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
У підпункті 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України наведений перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.
Підпункт «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Таким чином правовою підставою для отримання пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є одночасна сукупність умов:
- така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;
- власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник;
- така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 01.05.2024 року у справі № 600/5153/23-а.
З огляду на викладене, суду необхідно встановити чи відноситься належна позивачеві будівля до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, та чи наділений позивач статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права.
Так, судом встановлено, що з 29.03.2019 року у власності ОСОБА_1 перебувають нежитлові будівлі: свинарник №2 -"А", тамбур-склад - "а", тамбур-склад - "а1", загальною площею 613,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з положеннями Національного класифікатора будівель та споруд НК 018:2023, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 16 травня 2023 року № 3573, до класу (код 1271) "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" належать будівлі, призначені для сільськогосподарської діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, конюшні, розплідники, промислові курники, зерносховища, ангари та фермерські господарські будівлі, погреби, виноробні заводи, винні чани, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.
Отже, нежитлові будівлі, належні позивачу на праві власності, нежитлові будівлі: свинарник №2 - "А", тамбур-склад -"а", тамбур-склад - "а1", відносяться до класу будівель сільськогосподарського призначення.
Разом із тим, визначальним у цій справі також є встановлення факту, чи використовуються позивачем такий об`єкт нерухомого майна як сільськогосподарським товаровиробником.
Загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані у постановах Верховного Суду від 23.01.2025 року у справі №160/568/24, від 01.04.2021 року у справі № 820/6752/16, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17, від 24 квітня 2020 року у справі № 540/2206/19, від 10 квітня 2020 року у справі № 823/1751/17 та ряду інших.
У цих постановах Верховний Суд зауважив, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Тобто, визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ "Податок на майно").
Разом із тим визначення поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Більше того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".
Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Зміст наведених приписів дає підстави вважати, що поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечить його визначенню, наведеному у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.
Вказане свідчить, що в розумінні підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.
Суд звертає увагу, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Тобто, значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме - чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників).
Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.04.2023 у справі №380/18104/21 та постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2025 у справі №120/10463/24.
Згідно з Інструкцією з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, яка затверджена Наказом Державної Служби статистики України № 56 від 11.04.2016 року та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.05.2016 року №689/28819 органами місцевого самоврядування ведеться облік особистих селянських господарств, які здійснюють сільськогосподарське виробництво товарів.
Відповідно до погосподарської книги за 2021 - 2025 роки за ОСОБА_1 рахується житловий будинок, 1982 року забудови, загальною площею 104,3 кв.м. та надвірні споруди, три земельні ділянки загальною площею 1,6500 га, а саме: 0,2500 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0524586800:02:007:0102; 0,3000 га - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0524586800:02:007:0103: 1,1000 га - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер. 0524586800:02:007:0101. В господарстві обліковується велика рогата худоба, свині, птиця, вівці.
В свою чергу, позивач стверджує, що використовує нежитлові приміщення: свинарник №2 -"А", тамбур-склад - "а", тамбур-склад - "а1", у сільськогосподарських потребах для зберігання вирощеної сільськогосподарської продукції.
Так, на підтвердження статусу сільськогосподарського товаровиробника у 2022-2024 році позивач надав такі докази: договір про надання послуг від 28.12.2020 року, пов`язаних з посівом сільськогосподарських культур, на земельних ділянках з кадастровими номерами 0524586800:02:007:0103 та 0524586,800:02:007:0101, площею 0,3000 га, 1,1000 га, товарно-транспортні накладні від 21.10.2022 року, від 22.10.2022 року, від 27.07.2022 року, від 05.11.2023 року, від 01.08.2023 року, від 23.07.2024 року, від 15.10.2024 року та актами здачі-приймання робіт (надання послуг) від 23.12.2022 року, від 28.12.2023 року, від 24.12.2024 року.
Відтак обставини справи свідчать про здійснення сільськогосподарської діяльності позивача у 2022-2024 році, а нежитлові приміщення: свинарник №2 -"А", тамбур-склад - "а", тамбур-склад - "а1", які належать позивачу на праві власності, фактично є нерухомістю «сільськогосподарського товаровиробника» і використовуються ним виключно у сільськогосподарських цілях, а тому, відповідно, вони не є належними «об`єктами оподаткування» у розумінні вимог підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Також доказів здачі позивачем нежитлової будівлі, свинарника, загальною площею 613,5 кв.м., в оренду, лізинг, позичку матеріали справи не містять.
Крім того, слід враховувати, що, судовим рішенням, яке набрало законної сили в адміністративній справі №120/5634/23, встановлена протиправність визначення позивачеві податкових зобов`язань позивачу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік щодо об`єкта нерухомого майна загальною площею 613,50 га (тобто щодо того ж самого об`єкта оподаткування, що і в оскаржуваних ППР у цій справі) згідно податкових повідомлень-рішень від 17.02.2025 року. 
Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що нежитлова будівля, яка належать позивачеві на праві власності не є об`єктом оподаткування, відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, у зв`язку з чим оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову. 
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений при зверненні до суду судовий збір належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.
Визнати та скасувати податкові повідомлення-рішення щодо нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, № 0016228-2407-0228-UA05020230000029909 від 17.02.2025 року на суму 3987,75 грн.; №0016227-2407-0228-UA05020230000029909 від 17.02.2025 року на суму 20552,25 грн. та №0096027-2407-0228-UA05020230000029909 від 18.03.2025 року на суму 43558,50 грн.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 44069150).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.
Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );
Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, код ЄДРПОУ 44069150).

Суддя Дончик Віталій Володимирович