ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

17 березня 2026 року      м. Чернівці  справа № 725/7696/25
Провадження №22-ц/822/355/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Перепелюк І. Б. 
суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М., 
секретар Черновська А.К.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства «Чернівецький міський комунальний виробничий трест зеленого господарства та протизсувних робіт» на рішення Чернівецького районного суду м. Чернівців від 8 грудня 2025 року в справі за позовом  ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Чернівецький міський комунальний виробничий трест зеленого господарства та протизсувних робіт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Чернівецька міська рада, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, 
встановив :
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП. 
Вимоги обґрунтовував тим, що 07.07.2025 року, близько 15:40 год відбулася пригода, а саме під час руху на перехресті вул. Головна та вул. Кафедральна в м. Чернівцях на автомобіль «Hyndai Sonata» д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 відбулося падіння великої сухої гілки дерева, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні ушкодження.
Зазначав, що у відповідності до висновку експерта від 23.08.2025 року №17/25 за результатами судової транспортно-товарозначої експрертизи КТЗ, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyndai Sonata», д.р.н. НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження від падіння гілки дерева становить 43356,35 грн., а вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику пошкодженого ТЗ становить 29 727,06 грн.
Враховуючи те, що відповідач є балансоутримувачем дерева, гілка з якого впала на транспортний засіб й пошкодила його, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 43356,35 грн. матеріального збитку.
Крім того, позивач зазнав і моральної шкоди, оскільки під час падіння гілки дерева безпосередньо перебував у власному автомобілі, внаслідок чого зазнав шоку й переляку, усвідомив, що наслідки такого падіння могли бути трагічнішими, особливо у разі перебування в салоні автомобіля його сім`ї, що посилило негативні емоції, психологічну напругу, тощо.
Наголошує, що мав на мені у найближчий час здійснити продаж авто, однак його пошкодження суттєво знизило вартість такого, що завдало позивачу додаткових душевних страждань, а тому останній просив стягнути на свою користь моральну шкоду у розмірі 10000 грн., а також понесені ним судові витрати.
У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував щодо задоволення позову щодо відшкодування завданої шкоди транспортному засобу позивача внаслідок падіння гілки дерева. 
Рішенням Чернівецького районного суду м. Чернівців від 8 грудня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з КП «Чернівецький міський комунальний виробничий трест зеленого господарства та протизсувних робіт» на користь ОСОБА_1 43 356,35 грн. в якості відшкодування майнової шкоди.
Стягнуто з КП «Чернівецький міський комунальний виробничий трест зеленого господарства та протизсувних робіт» на користь ОСОБА_1 10 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з КП «Чернівецький міський комунальний виробничий трест зеленого господарства та протизсувних робіт» на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в сумі 1937,92 грн. та витрати на проведення експертизи в сумі 3500 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду КП «Чернівецький міський комунальний виробничий трест зеленого господарства та протизсувних робіт» подало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом не встановлено всіх обставин, які мають значення для справи та порушено норми матеріального права.
Апелянт вважає, що КП «Трест зеленого господарства та протизсувних робіт» виконав свій обов`язок щодо обстеження та видалення зелених насаджень на території, на якій впало дерево на автомобіль позивача, що підтверджується актом обстеження насаджень й ордером на видалення таких.
Листом департамент інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради, у відповідь на запит юридичного департаменту міської ради підтверджено інформацію, що дерево, гілка якого впала на автомобіль позивача, перебувало в задовільному стані.
Також вважає, що у вказаній події відсутній склад цивільного правопорушення, Чернівецькою міською радою технічна інвентаризація зелених насаджень не проведена, на баланс Чернівецького міського комунального виробничого тресту зеленого господарства та протизсувних робіт жодних зелених насаджень не передано, а отже, відповідач не є балансоутримувачем чи власником дерева з якого впала гілка, тому не може нести відповідальності за майно, яке йому не передавалось і не належить.
Крім того наголошує, що погодні умови в день події були небезпечними та гілка дерева впала внаслідок природніх явищ як гроза та сильних поривів вітру.
Стосовно моральної шкоди вважає, що така є завищеною.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням 33 сесії Чернівецької міської ради VIII скликання від 25.05.2023 №1240 – закріплено за Чернівецьким міським виробничим комунальним трестом зеленого господарства та протизсувних робіт на праві господарського відання зелені насадження (дерева) комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади, розташовані уздовж вулиць і доріг, в парк, в парках, скверах, на алеях, бульварах.
Також зазначив, що  в матеріалах справи наявний висновок експерта від 23 серпня 2025 року №17/25. Будь-яких заперечень з приводу зазначеного доказу, а також визначеного розміру збитків представник відповідача не заявляв та не спростував його іншими доказами, що стало підставою для задоволення вимоги про стягнення матеріальної шкоди.
Задовольняючи вимогу про стягнення моральної шкоди, суд зазначив, що позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях, порушенні нормальних життєвих зав`язків, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням його майна, неможливості користування власним автомобілем тривалий час, а розмір у 10 000 грн є доведеним.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля «Hyndai Sonata», д.р.н. НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . 
07 липня 2025 року внаслідок падіння сухої гілки з дерева було нанесено механічні пошкодження вказаному автомобілю, а саме: лобове скло, лакофарбове покриття, що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку №43507 від 08.07.2025 року ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області. 
Згідно копій листів про надання інформації ГУ ДСУ з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області №69 05-3393/69 16 від 17.07.2025 року та №69 05-3895/69 16 від 15.08.2025 року вбачається, що 27.06.2025 року надійшло повідомлення про те, що на проїжджу частину перехрестя вул. Кафедральної та Головної впало дерево та перекрило рух транспорту, а 07.07.2025 року надійшло повідомлення про падіння гілок дерева на автомобіль. Вказане також підтверджується відповіддю УПП в Чернівецькій області №20-зі/41/29/02-2025 від 22.07.2025 року.
Згідно листа Українського гідрометеорологічного центру ДСНС України №99 033-3443/99 12 від 01.08.2025 року вбачається, що з 15:30 год до 16:30 год 07.07.2025 року за даними метеорологічної станції Чернівці з 15:05 год по 16:16 год відмічалась гроза, з 15:14 год по 16:37 год пориви вітру становили 12 м/с.
З довідки про результати розгляду звернення від 10.07.2025 року ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області вбачається, що 07.07.2025 року до ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області надійшла письмова заява ОСОБА_1 про те, що відбулося пошкодження його автомобіля «Hyndai Sonata», д.р.н. НОМЕР_1 в результаті падіння на нього сухих дерев на перехресті вул. Кафедральної та Головної, звернення зареєстровано, розглянуто та рекомендовано заявнику звернутися до суду. 
З рахунку-фактури №К-00000064 від 17.07.2025 року визначено вартість деталей та проведення робіт: скло вітрове 10600 грн; його демонтаж, монтаж, витратні матеріали 2400 грн; дах (рихтування, фарбування) 11000 грн; капот (фарбування) 9800 грн; крило переднє ліве (фарбування) 5700 грн; бампер передній (фарбування) 8500 грн, а всього на суму 48000 грн. 
Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyndai Sonata», д.р.н. НОМЕР_1 , 2012 року випуску внаслідок його пошкодження 07.07.2025 року від падіння гілки дерева становить 43 356,35 грн.
Вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику «Hyndai Sonata», д.р.н. НОМЕР_1 , 2012 року випуску внаслідок його пошкодження 07.07.2025 року від падіння гілки дерева становить 29727,06 грн., що підтверджується висновком експерта №17/25 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи КТЗ від 23.08.2025 року. 
З листа Департаменту інфраструктури та благоустрою ЧМР від 21.07.2025 року вбачається, що рішенням 33 сесії ЧМР VІІІ скликання від 25.05.2023 року №1240 – закріплено за Чернівецьким міським виробничим комунальним трестом зеленого господарства та протизсувних робіт на праві господарського відання зелені насадження (дерева) комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади, розташовані у здовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах. 
Зазначене рішення наявне в матеріалах справи (а.с.75/зворот).
Листом Чернівецького обласного центру з гідрометеорології №9924-1-1112/9924-04 від 16.09.2025 року повідомлено, що 07.07.2025 року в період з 15:05 год до 16:16 год фіксувалися максимальні пориви вітру 12-14 м/с. 
Департамент інфраструктури та благоустрою ЧМР листом №23/01-28/4553 від 11.09.2025 року повідомив про те, що 18.01.2025 року відбулося обстеження дерев алейної висадки породи «каштан» на вул. Кафедральній, як наслідок, складено акт обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню. 
Щодо матеріальної шкоди
Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2 статті 11 ЦК України).
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
В порядку визначеному статті 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За змістом частини 1 статті 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів.
Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об`єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об`єкта благоустрою.
Аналіз частини першої статті 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» свідчить про те, що міська рада, як орган місцевого самоврядування має дискреційні повноваження, а саме: створити підприємство для утримання об`єктів благоустрою комунальної власності або на конкурсних засадах визначити балансоутримувача об`єктів благоустрою комунальної власності.
Підприємство та балансоутримувач забезпечують належне утримання і своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або можуть на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи та організації. (частина друга статті 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).
Пунктом 7 частини першої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.
Згідно пункту 2 частини 1 статті 18 вказаного Закону елементами (частинами) об`єктів благоустрою, крім іншого, є зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях.
Відповідно до частини 5 статті 24 наведеного Закону посадові особи підприємств, установ, організацій несуть відповідальність за невиконання заходів з благоустрою, а також за дії чи бездіяльність, що призвели до завдання шкоди майну та/або здоров`ю громадян, на власних та закріплених за підприємствами, установами, організаціями територіях відповідно до закону.
Частиною 4 статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що негайне видалення пошкоджених дерев або кущів (їх частин) може здійснюватися підприємствами, установами, організаціями або громадянами в разі, якщо стан таких пошкоджених зелених насаджень загрожує життю, здоров`ю громадян, а також майну громадян та/або юридичних осіб.
Згідно з частиною сьомою статті 28 вказаного Закону правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади.
Пунктом 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року №105 (далі - Правила), передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою.
Відповідно до пункту 5.5 Правил відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.
Згідно з розділом 12 Правил, з метою контролю за станом міських зелених насаджень здійснюють їх загальні, часткові та позачергові огляди. Загальні огляди проводяться двічі на рік навесні та восени. При загальному огляді обстежують усі елементи об`єктів благоустрою, а при частковому лише окремі елементи. Позачергові огляди проводять після злив, ураганів, сильних вітрів, снігопадів, паводків тощо. Огляд проводять: балансоутримувач об`єкта, власник чи користувач земельної ділянки, а за даними обстежень складають відповідні акти.
Відповідно до пункту 9.1.11 Правил, під час проведення щорічних обстежень зелених насаджень потрібно виявляти аварійні дерева (дерева, які можуть становити загрозу для життя і здоров`я пішоходів, транспортних засобів, пошкодити лінії електропередач, будівлі і споруди або перебувають у пошкодженому стані внаслідок снігопадів, вітролому, урагану та інших стихійних природних явищ чи за наявності гнилої серцевини стовбура, значної суховершинності, досягнення вікової межі). Аварійне дерево - це дерево, яке може становити загрозу для життя і здоров`я пішоходів, транспортних засобів, пошкодити лінії електропередач, будівлі і споруди, або перебуває у пошкодженому стані внаслідок снігопадів, вітролому, урагану та інших стихійних природних явищ чи за наявності гнилої серцевини стовбура, значної суховершинності, досягнення вікової межі.
У постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі №372/1891/17 зазначено, що у випадку заподіяння майну чи здоров`ю особи шкоди внаслідок бездіяльності балансоутримувача, яка проявляється у незабезпеченні належного стану та догляду за утриманням об`єктів благоустрою, до яких відносяться зелені насадження, останній зобов`язується відшкодувати таку шкоду.
Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1), і що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2).
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 761/6010/15-ц.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину. Такий висновок зроблено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі №214/7462/20. 
Як вже зазначалося, за КП «Чернівецький міський комунальний виробничий трест зеленого господарства та протизсувних робіт» було закріплено право господарського відання зеленими насадженнями (деревами) комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади, розташовані уздовж вулиць і доріг, тощо, на підставі рішення №1240 Чернівецької міської ради 33 сесії VІІІ скликання від 25.05.2023 року, а тому таке підприємство є належним відповідачем у справі, що робить доводи останнього з приводу визначення неналежного відповідача у спорі неспроможними. 
Факт завдання автомобілю позивача механічних пошкоджень внаслідок падіння гілки дерева 07.07.2025 року на перехресті вул. Кафедральної та Головної підтверджується доказами, які є належними, достатніми та переконливими.
Стороною відповідача не спростовано ні факт падіння гілки дерева на автомобіль позивача, ні розмір шкоди завданий останньому за наслідками такого падіння.
Покладаючи на КП «Чернівецький міський комунальний виробничий трест зеленого господарства та протизсувних робіт» обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу майнової шкоди, суд першої інстанції вірно врахував, що дерево, з якого впала гілка на належний позивачу автомобіль, було розташовано на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста яка передала таке на праві господарського відання своєму структурному підрозділу (комунальному підприємству), а доводи з приводу не проведення технічної інвентаризації зелених насаджені і не передання таких на баланс КП є безпідставним й не доведено належними та допустимими доказами.
Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що падіння дерева відбулося за наслідками природніх явищ як гроза та пориви вітру, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) це надзвичайні та невідворотні події, які роблять об`єктивно неможливим виконання зобов`язань за (зокрема) законом (наприклад: війна, стихійні лиха, епідемії, заборонні дії держави).
Ключовими ознаками форс-мажору є: надзвичайність: події не є типовими для звичайних обставин (наприклад, землетрус або війна); невідворотність: неможливо уникнути наслідків, навіть якщо докласти найбільших зусиль; причинно-наслідковий зв`язок: саме ця подія стала причиною заподіяння шкоди.
Прикладами форс-мажорних обставин є: військові дії: війна, збройний конфлікт, ворожі атаки, блокада, загальна військова мобілізація; стихійні лиха: землетруси, повені, шторми, пожежі; дії держави: комендантська година, карантин, ембарго, заборона експорту/імпорту.
Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання своїх зобов`язань, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку: в даному випадку заподіяння шкоди.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2021 року у справі №913/785/17.
На переконання колегії суддів, наявні письмові докази про надання гідрометеорологічної інформації, зокрема, що за даними метеорологічної станції Чернівці з 15:05 год до 16:16 год відмічалась гроза, з 15:14 год по 16:37 год пориви вітру сягали 12 м/с, аж ніяк не можна назвати «надзвичайною подією» та/або «стихійним лихом», а тому доводи про це відповідача не можуть прийматися до уваги.
Таким чином колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявність на території міста Чернівці у час падіння гілки дерева, а саме 07.07.2025 року природніх явищ, які можна було б охарактеризувати, як «надзвичайну подію» та/або «стихійне лихо», а тому приходить до висновку про те, що відповідачем не спростовано презумпцію його вини (як наслідок бездіяльності з виконання обов`язків по контроль за станом експлуатації і утримання зелених насаджень), що є підставою для висновку про наявність вини відповідача у заподіянні майнової шкоди позивачу внаслідок падіння гілки дерева на належний останньому на праві власності автомобіль.
Доводів щодо розміру матеріальної шкоди апеляційна скарга не містить. 
Щодо моральної шкоди
Так, пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктами 4, 5 вказаної Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно з пунктом 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007).
Згідно зі ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
В силу приписів ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Судом першої інстанції враховано факт, що у зв`язку з пошкодженням належного позивачу транспортного засобу в результаті падіння гілки дерева, йому була завдана моральна шкода, яка полягає у переживаннях, глибокому потрясінні, усвідомленні загрози для життя, негативних емоціях, що в сукупності пов`язано з пошкодженням його власності, що вочевидь вимагало непередбачуваних витрат, неможливість використання цього транспортного засобу за призначенням для нього та його сім`ї, що в свою чергу створює незручності у вирішенні побутових та робочих і сімейних питань, змінило звичайний та зручний спосіб його пересування.
За таких обставин, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи всі обставини по справі, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, яка підлягає стягненню на його користь, є розумним, співмірним та справедливим. Протилежного апелянтом не доведено.
За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження. 
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції
При подачі відзиву на апеляційну скаргу, стороною позивача заявлено про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2000 грн.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частини 1, 3 ст.133 ЦПК України).
Згідно до ч.1 та 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас, зі змісту ч.4 ст.137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21);
- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами тощо). Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у cправі №910/615/14 (№910/5042/22), від 26 вересня 2024 року у cправі № 910/11903/23, від 25 січня 2025 року у справі №369/849/18 та від 17.12.2025 року у справі №944/1035/24.
Так, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Бутирська І.А., надано: копію ордера серії СЕ №1130649 від 21.01.2026 року виданого на підставі договору про надання правничої допомоги №25 від 09.07.2025 року; акт виконаних робіт №2 за вказаним договором від 29.01.2026 року згідно якого адвокатом надано послуги з підготовки та подання відзиву на апеляційну скаргу тривалістю 2 год/вартістю 2000 грн. (а.с.163-169).
Отже, враховуючи складність справи, об`єм виконаної роботи та наданих послуг, дотримання критеріїв розумності та справедливості, співмірності та необхідності таких витрат й відсутності заперечень на заявлені витрати, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені до стягнення 2000 грн. є розумними та співмірними витратами на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст.141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
ухвалив :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Чернівецький міський комунальний виробничий трест зеленого господарства та протизсувних робіт» залишити без задоволення.
Рішення Чернівецького районного суду м. Чернівців від 8 грудня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з Комунального підприємства «Чернівецький міський комунальний виробничий трест зеленого господарства та протизсувних робіт» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу за апеляційний розгляд справи в розмірі 2000 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Судді І.Б. Перепелюк

І.Н. Лисак

І.М. Литвинюк