Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 308/18286/25 
Провадження № 2-а/936/3/2026

26.03.2026     селище Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого - судді Павлюк С.С.
за участі секретаря Щербей А.Є.,
позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у селищі Воловець в спрощеному позовному провадженні із повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

14.01.2026 до Воловецького районного суду Закарпатської області із Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла на розгляд позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Закарпатській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - за підсудністю. 
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2026, головуючим суддею для розгляду судової справи було визначено суддю Павлюка С.С .
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕHA № 6252063 винесеної 30.11.2025, поліцейським 1 взводу 4 роти УПП в Закарпатській області ДПП сержантом поліції Фалайло В.В., було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень, за те, що 30.11.2025 об 11.59 в с. Барвінок, автодорога М-06, 804 км, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia А5» реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 80 км/год в межах населеного пункту с. Барвінок, чим порушив п. 12.4 ПДР. Стверджує, що постанова була винесена без з`ясування обставин адміністративного правопорушення, які належало з`ясувати при розгляді справи.
Вказує, що встановлення швидкості руху керованого ним автомобіля встановлено за допомогою пристрою ТruCam з руки поліцейського. Проте, прилад ТruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, що доводиться приписами статті 40 Закону України «Про Національну поліцію». Крім того, контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак "5.70"). Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку " 5.70" лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення Правил дорожнього руху, зокрема й швидкісного режиму. У постанові не зазначено жодних належних доказів, крім того поліцейським не було пред`явлено та не надано позивачу докази відеофіксації правопорушення. Крім того, позивача було позбавлено права на захист, а саме користуватися юридичною допомогою адвоката, в зв`язку з чим просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕHA №6252063 від 30.11.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, а провадження у справі закрити та вирішити питання розподілу судових витрат, понесених позивачем, у виді витрат за надання правової допомоги розмірі 10 000 гривень.
Ухвалою суду від 15.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.
20.01.2026 представником відповідача за довіреністю Вовканич А.І. було надіслано відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованою та законною. До відзиву надано відеозапис правопорушення. В обґрунтування відзиву зазначив, що 30 листопада 2025 року поліцейським взводу № 1 роти № 4 УПП в Закарпатській області ДПП Фалайло В.В. під час несення служби та здійснення превентивних заходів щодо адміністративних правопорушень за перевищення встановлених обмежень швидкості руху на 804 км/год автомобільної дороги М-06 в населеному пункті «Барвінок» близько 11 год 59 хв. було зафіксовано перевищення швидкості руху транспортним засобом Skoda Octavia А5 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який рухався зі швидкістю 80 км/год, перевищивши дозволене обмеження швидкості руху на 30 км/год чим порушив вимоги пункту 12.4 ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 122 КУпАП. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог пункту 12.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП, водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача, а саме – постанови серії ЕНА № 6252063 від 30.11.2025. Згідно зі ст. 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови, та під підпис було запропоновано отримати її копію, проте позивач відмовився та просив надіслати йому постанову на вказану ним адресу місця проживання. Постанова про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6252063 від 30.11.2025 винесена на підставі зафіксованого перевищення встановленої обмеження швидкості руху в населених пунктах, що зафіксовано на лазерний вимірювач швидкості руху, що підтверджується відеозаписом з TruCam ТС 008427 від 30.11.2025 о 11:59:39 год та фотокарткою з TruCam ТС 008427. Правомірність застосування лазерного вимірювача TruCam ТС 008427 доводиться: 1) сертифікатом затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903-2012; 2) листом ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019 року № 22 38/49; 3) свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/34995, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 10 жовтня 2025 року. Таким чином, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню.
20.01.2026 позивач ОСОБА_1 подав відповідь на відзив, у якому зазначив, що працівником поліції на місці події 30.11.2025 об 11.59 год в с. Барвінок, не пред`явлено та не надано докази відеофіксації, не зазначено в оскаржуваній постанові в пункті 7 будь-які належні та допустимі докази. Таким чином, позивач правомірно із-за відсутності відеофіксації правопорушення відмовився отримувати оскаржувану постанову від 30.11.2025. Відсутні докази того, що лазерний вимірювач TruCam ТС 008427 в момент фіксації правопорушення був стаціонарно розміщений, а також доказів того, що фіксація правопорушення здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку 5.70.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що відповідач не надав допустимих доказів його вини у вчиненні даного правопорушення. Вважає, що у відповідача була відсутня в час воєнного стану додатково встановлювати пости з фіксації швидкості руху автомобілів, оскільки на тій ділянці дороги є встановлено автоматичну фіксацію руху автомобілів. Також позивач звернув увагу на розбіжності в копіях оскаржуваних постанов, що долучені до матеріалів справи, зокрема у копії позивача не заповненні графи №7, 8 та 9, що є суттєвим порушенням. Крім того, у справі відсутнє відео даного порушення, а на фотографіях з вимірювального прибору вбачається наявність інших транспортних засобів, що рухаються в одному потоці із ним. Просить позов задовольнити.
Представник відповідача Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.
Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕHA №6252063 винесеною відповідачем, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 340 грн. за те, що 30.11.2025 на 804 км/год автомобільної дороги М-06 в населеному пункті «Барвінок» близько 11 год 59 хв водій керуючи транспортним засобом марки Skoda Octavia А5 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 80 км/год, перевищивши дозволене обмеження швидкості руху на 30 км/год, в населеному пункті с. Барвінок, чим порушив п. 12.4 ПДР - порушення швидкості режиму в населених пунктах, - дозволена швидкість не більше 50 км\год. Швидкість руху вимірювалась лазерним приладом (ТruCam 008427). Відеофіксація проводилася на портативний нагрудний відеореєстратор № 239187. (а.с.15).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Позивач мотивує свої вимоги тим, що докази вчинення ним правопорушення відсутні.
При цьому суд бере до уваги те, що відповідно до постанови Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі №760/2846/17 в якій зроблено висновок, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.
Суд вважає, що адміністративний позов про скасування постанови про адміністративне порушення таким, що не підлягає до задоволення у зв`язку з тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення позивача від адміністративної відповідальності. 
Як вбачається з матеріалів справи, 30.11.2025 о 11.59 год, під час несення служби працівниками управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 серійний номер ТС 008427, за адресою: Закарпатська область, с. Барвінок, траса а/д М-06, 804 км, було виявлено порушення правил дорожнього руху. А саме, позивач - водій транспортного засобу «Skoda Octavia А5» з номерним знаком « НОМЕР_1 », рухався швидкістю 80 км/год в населеному пункті, чим перевищив встановлене обмеження максимальної швидкості руху в населеному пункті на 30 км/год, чим порушив п. 12.4. ПДР України.
Відповідно до пункту 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Загальні обмеження швидкості в населеному пункті не перериваються після перехресть і діють на всіх вулицях населеного пункту.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
За приписами пункту 1.9. ПДР, особи, які порушують Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається. Так, згідно з ч. 2 даної статті протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.
У відповідності з ч. 2 статті 222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07 листопада 2015 року у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених деякими статтями КУпАП, у тому числі і ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Положення статті 251 КУпАП України закріплюють, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто, положення Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Слід відмітити, що підставою для притягнення до відповідальності ОСОБА_1 стало спрацювання на лазерному вимірювачі швидкості TruCam ТС 008427 про перевищення швидкості транспортним засобом Skoda Octavia А5 з державним номерним знаком НОМЕР_1 . Підтвердженням вказаному є відеозапис з TruCam ТС 008427 від 30.11.2025 о 11:59:39 год (який додано відповідачем у якості доказу правопорушення) та фотокартка з TruCam ТС 008427 на якій зазначено: дату та час скоєння правопорушення лазерний вимірювач швидкості яким здійснювалась фіксація адресу здійснення вимірювання, обмеження дозволеної швидкості та швидкість з якою рухався транспортний засіб, а також дистанцію з якої здійснювався замір швидкості.(а.с.38).
Тобто, в даному випадку перевищення швидкості зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості руху TruCam TC 008427.
Із матеріалів справи вбачається, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903 2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.
Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.
Наведене також узгоджується з Методичними рекомендаціями щодо використання лазерних вимірювачів швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки руху, відповідно до розпорядження від 08.10.2018 року № 11299/41/2/02-2018 Національної поліції України.
Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.
Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/64995, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 10 жовтня 2025 року та чинного до 10 жовтня 2026 року , лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС 008427, є придатним до застосування.
Державним підприємством «Укрметртестстандарт» було видано Лист від 03.09.2021 року № 22-38/42 в якому дано висновок, що лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань, зокрема, без триноги.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2025 у справі № 308/17801/24 було зроблено висновок, що використання лазерного вимірювача швидкості руху TruCam утримуючи його в руках є правомірним та відповідає вимогам чинного законодавства.
За технічними характеристиками лазерний вимірювач швидкості TruСam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі (без участі оператора).
Таким чином, доводи позивача про порушення співробітником поліції порядку використання вимірювача швидкості є помилковим, оскільки законодавство не містить імперативних норм стосовно стаціонарного розміщення приладу TruCam та здійснення фіксації таким приладом тільки в автоматичному режимі.
Аналогічна позиція висловлена у Постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2025 року від 607/20023/24.
Відтак, посилання позивача, що використання приладу TruCam в ручному режимі суперечить положенням законодавства є безпідставним.
При цьому, твердження позивача спростовуються наданими доказами відповідачем, а саме: копією сертифікату перевірки (а.с.29), копією сертифікату відповідності (а.с.29 зворот,30), фотофіксація транспортного засобу на місці вчинення правопорушення з ідентифікацією номерного знаку (а.с.38), копією експертних висновків (а.с.32-35), копією постанови про накладення адміністративного стягнення (а.с.40), копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (а.с.41), копією сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки ( а.с.42), роздруківкою з визначенням координат місця вчинення адміністративного правопорушення (а.с.43).
Разом із цим, доказуючи правомірність винесеної постанови, представник відповідача надав суду відеозапис «1764503979_h3200_1130_115939.avi» та фото з приладу TruCam LTI 20/20 серійний № TC008427, що подані через «Електронний суд».
На відеозаписі зафіксовано рух автомобіля «Skoda Octavia А5 з державним номерним знаком НОМЕР_1 », швидкість руху (80 км/год), а також зазначено координати місця події 48°34'01.3"N 22°21'04.2"E, які відповідно до сервісу Google maps в межах населеного пункту село Барвінок Закарпатської області.
Окрім того, твердження позивача проте, що поліцейським було відхилено клопотання про відкладення розгляду справи для користування правовою допомогою адвоката, судом не береться до уваги, виходячи із наступного. Згідно відеозапису з нагрудної камери поліцейського № 239187: об 11 год 59 хв 30 сек – представлення поліцейського та вимога пред`явити посвідчення водія відповідної категорії. об 12 год 03 хв - поліцейський пред`являє позивачу TruCam для перегляду доказу скоєння правопорушення, об 12 год 11 хв 40 сек – позивач заявив клопотання про відкладення розгляду справи, але таке було відхилене у зв`язку з тим, що справа розглядається за місцем вчинення правопорушення відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП, об 12 год 12 хв 00 сек – позивач ствердив, що знає свої права та відмовляється від отримання копії постанови. Згідно відеозапису з нагрудної камери поліцейського № 239187: об 12 год 03 хв 10 сек - поліцейський пред`являє позивачу TruCam для перегляду доказу скоєння правопорушення та пред`являє відеозапис ще раз о 12 год 05 хв 30 сек. 
Із дослідженого судом відеозапису вбачається, що позивач після зупинки його транспортного засобу, почувши що ним було порушено ПДР, звертався до інспектора поліції із проханням винести відносно нього адміністративне стягнення у виді попередження за перевищення швидкості руху в населеному пункті, і тільки після цього, як інспектором було відмовлено у винесенні щодо останнього адміністративного стягнення у виді попередження, ОСОБА_1 клопотав про відкладення розгляду справи та заперечував порушення ним ПДР.
Також слід звернути увагу на частину відео з нагрудної камери (12:09-12:11), зокрема на непристойну поведінку позивача під час винесення оскаржуваної постанови, а саме останній під час розмови із працівниками поліції вживав нецензурну лексику.
При цьому, суд вважає доводи позивача відносно того, що фіксація правопорушення здійснювалась в зоні, де немає дії дорожнього знаку 5.70.- помилковими. Зокрема, у Постанові КМУ №1091 від 29.09.2021 «Про внесення змін до Правил дорожнього руху», яка набрала чинності 01.11.2021 внесено зміни до розділу 33 ПДР України «Дорожні знаки», де дорожній знак 5.70 викладений у новій редакції із зміною змісту, а саме «Зміна схеми руху”. Дорожній знак 5.70 «Зміна схеми руху» - позначає, що за цим знаком тимчасово або постійно змінено схему руху та (або) встановлено нові дорожні знаки. Застосовується протягом не менш як трьох місяців у разі зміни руху на постійній основі, а також протягом необхідного проміжку часу у разі зміни руху на тимчасовій основі та встановлюється не менш як за 100 м до першого тимчасового знака.». Крім того, дорожній знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень ПДР» позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів. Так, згідно інструкції з експлуатації (посібник користувача) лазерного вимірювача швидкості TruCam ІІ LTI 20/20 зазначено, що «Вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний TruCam ІІ LTI 20/20 призначений для вимірювання швидкості руху ТЗ в ручному або автоматичному режимах». Можливість здійснення фото/відеофіксації правопорушення в автоматичному режимі встановлює альтернативу методу фіксації правопорушення залежно від ступеня участі оператора. Таким чином, дорожній знак 5.70 та 5.76 не є обов`язковим та не повинен бути розташований перед ділянкою дороги, де здійснюється фіксація порушення швидкісного режиму за допомогою лазерного вимірювання швидкості руху Trucam.
Крім того, твердження позивача про розбіжність в копіях оскаржуваної постанови, то таке не встановлено в судовому засіданні, а саме графи №7,8 та 9 у наданій копії позивачем відсутні (а.с.15), а відтак такі твердження є голослівними. У той же час, згадані копії постанов (а.с.15, а.с.66) є ідентичними за змістом та формою.
Надані позивачем копії постанов судів щодо розгляду інших судових проваджень відносно позивача жодним чином не впливають на наявність чи відсутність його вини у вчиненому адміністративному правопорушенні у даній адміністративній справі.
Щодо інших доводів позивача суд зазначає, що вони спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням. Всі доводи позивача повністю спростовуються наданими суду доказами. В свою чергу позивач не надав ніяких доказів на підтвердження своїх тверджень у позовній заяві.
Також слід звернути увагу на те, що у чинному адміністративному законодавстві відсутній обов`язок поліції надавати усі без виключень докази у кожній конкретній справі, натомість існує дискретність у наданні доказів, яким підтверджується вина особи у вчиненні відповідного адміністративного правопорушення. 
Суд виходячи із встановлених у справі обставин, не вбачає протиправності у діях відповідача під час винесення оскаржуваної постанови, натомість вбачає відсутність усвідомлення позивачем своєї відповідальності за керування ним транспортним засобом з перевищенням швидкості.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
Тобто, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог Правил дорожнього руху України.
Позивачем не було надано жодного доказу чи посилання на обставини, які б виключали факт та склад адміністративного правопорушення за оскаржуваною постановою.
Вказане у сукупності з урахуванням всіх зібраних матеріалів, в достатній мірі підтверджує наявність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що постанова серії ЕHA №6252063 від 30.11.2025 про накладення адміністративного стягнення на позивача винесена при наявності події адміністративного правопорушення та вини ОСОБА_1 в його вчиненні, а обставини викладені в позовній заяві є необґрунтованими.
Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.
Згідно із ч.1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 139 КАС України, у разі повної відмови у задоволенні позову, судові витрати, включаючи витрати на професійну правничу допомогу, з відповідача на користь позивача не стягуються. Таким чином, оскільки у задоволенні позову відмовлено, суд не вбачає підстав для стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу розмірі 10 000,00 гривень.
Крім того, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову та не сплаті судового збору позивачем при зверненні до суду, суд, з метою дотримання права позивача на судовий захист, вважає за можливим компенсувати такий за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 6, 8, 9, 20, 44, 47, 77, 90, 139, 143, 192, 210-211, 229, 241-246, 250, 268 КАС України, суд -
В И Р І Ш И В:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.
У задоволенні стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень - відмовити.
Судовий збір компенсувати за рахунок держави.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст.286, 293, п. 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення виготовлено 26.03.2026

Cуддя Павлюк С.С.