ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/1360/24(914/1518/25)	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Желік М.Б.
суддів Галушко Н.А.
Орищин Г.В.
за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П. 
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Альс Компані” від 07.11.2025 (вх. №01-05/3274/25 від 10.11.2025)
на рішення Господарського суду Львівської області від 14.10.2025 (повний текст складено 28.10.2025, суддя Морозюк А.Я.)
у справі №914/1360/24 (914/1518/25)
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Альс Компані”, с. Тарнівці Ужгородського району Закарпатської області
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю “Вільєна”, м. Львів
до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю “Опті-Ком”, м. Львів
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1: Публічне акціонерне товариство “Укрнафта”, м. Київ
про: визнання відсутнім права вимоги за договором та кореспондуючому йому обов`язку
у межах справи № 914/1360/24
за заявою: Публічного акціонерного товариства “Укрнафта”, м. Київ
про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Вільєна” (79035, м. Львів, вул. Зелена, буд. 238, каб. 37, ідентифікаційний код 43913344)

за участю представників сторін:
від позивача: Чернета В.Є. (поза межами приміщення суду)
від третьої особи: Савон О.Ю. (поза межами приміщення суду)
інші учасники: не з`явилися. 

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46 Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.10.2025 у справі №914/1360/24 (914/1518/25) у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 14.10.2025 у справі №914/1360/24 (914/1518/25), розглянути по суті позовні вимоги ТзОВ “Альс Компані” до ТзОВ “Вільєна” та ТзОВ “Опті-Ком” про визнання відсутнім у ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Опті-Ком” права вимоги до ТОВ “Альс Компані” за Договором про відступлення права вимоги № БТ01-02 від 01.02.2023, укладеним між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Альс Компані”, та кореспондуючому йому обов`язку ТОВ “Альс Компані” до ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Опті-Ком” за цими договорами, та прийняти нове рішення, за яким позовні вимоги ТОВ “Альс Компані” задовольнити у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачів.
Відповідно до протоколу судової справи раніше визначеному складу суду від 10.11.2025 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді – Орищин Г.В., Галушко Н.А.
17.11.2025 ухвалою Західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Альс Компані” від 07.11.2025 (вх. №01-05/3274/25 від 07.11.2025) на рішення Господарського суду Львівської області від 14.10.2025 у справі №914/1360/24 (914/1518/25); призначено розгляд справи на 10.12.2025; встановлено строк для надання відзиву на апеляційну скаргу до 05.12.2025; витребувано матеріали справи №914/1360/24 (914/1518/25) в Господарського суду Львівської області.
26.11.2025 представник АТ “Укрнафта” подав до суду клопотання (вх. №01-04/8960/25 від 26.11.2025) про участь представника – Савон О.Ю. в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів, яке ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 задоволено.
25.11.2025 та 27.11.2025 Акціонерне товариство “Укрнафта” та ТзОВ “Вільєна” подали відзиви на апеляційну скаргу (вх. №01-04/8911/25 та №01-04/9014/25), в яких просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 14.10.2025 у цій справі без змін.
02.12.2025 ТзОВ “Опті-Ком” подало відзив на апеляційну скаргу (вх №01-04/9174/25 від 03.12.2025), в якому просить апеляційну скаргу задоволити, скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 14.10.2025 у справі №914/1360/24 9914/1518/25) та ухвалити нове рішення, яким позов ТзОВ “Альс Компані” задоволити відповідно до прохальної частини апеляційної скарги. 08.12.2025 представник товариства подав до суду заяву про усунення недоліків (вх. № 01-04/9298/25 від 08.12.2025) до якого додано докази на підтвердження направлення відзиву АТ “Укрнафта”. 
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.263 ГПК України відзив на апеляційну скаргу має містити обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги. Натомість відзив, який містить обґрунтування правильності доводів апелянта та вимогу задовольнити апеляційну скаргу, є за своєю природою заявою про приєднання до апеляційної скарги, подання якої в силу вимог ст.265 ГПК України передбачає сплату судового збору.
03.12.2025 представник ліквідатора ТОВ “Вільєна”, арбітражного керуючого Григор`єва В.В. подав до суду клопотання (вх. №01-04/9194/25 від 03.12.2025) про участь представника – Войціховського А.В. в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів, яке ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 задоволено.
09.12.2025 представник скаржника подав відповідь на відзиви (вх. № 01-04/9371/25 від 10.12.2025) ліквідатора ТзОВ “Вільєна” арбітражного керуючого Григор`єва В.В. та АТ “Укрнафта”, в якому просить відхилити доводи поданих відзивів Акціонерного товариства “Укрнафта” та ліквідатора, арбітражного керуючого ТзОВ “Вільєна” Григор`єва В.В. та задоволити апеляційну скаргу відповідно до її прохальної частини. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав зазначених у ній. 
Від представника позивача - Чернети Володимира Євгеновича надійшло клопотання (вх. № 01-04/257/26 від 12.01.2026) про участь представника в судовому засіданні 28.01.2026 в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів, яке ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 задоволено. 
26.01.2026 АТ “Укрнафта” подало до суду клопотання (вх. №01-04/683/26 від 26.01.2026) про участь представника – Анісімова Кирила Германовича в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів, яке ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 задоволено. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав зазначених у ній.
06.03.2026 ухвалою Західного апеляційного господарського суду змінено дату та час судового засідання у справі № 914/1360/24 (914/1518/25) з 11.03.2026 на 30.03.2026 о 12 год. 15 хв.
В судове засідання 30.03.2026 позивач та третя особа ПАТ “Укрнафта” участь уповноважених представників забезпечили, які надали пояснення щодо вимог та доводів апеляційної скарги та просили врахувати їх при прийнятті постанови, інші учасники провадження участі уповноважених представників не забезпечили, причин неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали. Матеріали справи свідчать про їх поінформованість про розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
За приписами пункту 2 частини першої та пункту 3 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом. Статтею 43 ГПК України встановлений обов`язок добросовісного користування учасниками судового процесу процесуальними правами. 
Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі “Пономарьов проти України”).
Вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі “Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії” зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Враховуючи те, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, учасники були належним чином та завчасно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, достатність матеріалів справи для їх розгляду по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників інших учасників справи за наявними матеріалами.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши апеляційну скаргу, застосовуючи принцип розумного строку визначений положенням п.10 ч.3 ст.2 ГПК України, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, враховуючи наведені представниками сторін доводи, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржене рішення скасуванню, з огляду на наступне.

Розгляд справи в суді першої інстанції. Короткий зміст вимог та рішення суду першої інстанції.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Альс Компані” звернулося до Господарського суду Львівської області в межах справи № 914/1360/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Вільєна” з позовом до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю “Вільєна”, відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю “Опті-Ком”, в якому просить визнати відсутнім у ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Опті-Ком” права вимоги до ТОВ “Альс Компані” за Договором про відступлення права вимоги № БТ01-02 від 01.02.2023, укладеним між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Альс Компані” та кореспондуючому йому обов`язку ТОВ “Альс Компані” до ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Oпті-Ком” за цим договором. 
Місцевий господарський суд виснуючи про відсутність підстав для задоволення позовних вимог зазначив наступне:
- застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.
- у разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.
- у провадженні Господарського суду Львівської області, в межах справи № 914/1360/24 про банкрутство ТОВ “Вільєна”, перебуває справа №914/1360/24(914/936/25) за позовною заявою Публічного акціонерного товариства “Укрнафта” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Вільєна”, Товариства з обмеженою відповідальністю “Альс Компані”, Товариства з обмеженою відповідальністю “Бізнес Тренд” про визнання недійсними: Договору відступлення права вимоги № БТ01-02 від 01.02.2023, укладеного між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Альс Компані”; договору про надання поворотної фінансової допомоги № 30/08-2022 від 30.08.2022 на суму 7 060 000,00 грн., укладеного між ТзОВ “Вільєна” та ТзОВ “Бізнес Тренд”; договору про надання поворотної фінансової допомоги №14/09-2022 від 14.09.2022 на суму 57 000 000,00 грн., укладеного між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Бізнес Тренд”; договору про надання поворотної фінансової допомоги №15/09-2022 від 15.09.2022 на суму 50 000 000,00 грн., укладеного між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Бізнес Тренд”; договору про надання поворотної фінансової допомоги №30/09-2022 від 30.09.2022 на суму 30 000 000,00 грн., укладеного між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Бізнес Тренд”. А також похідна від вказаних вище вимога майнового характеру про стягнення з ТОВ “Бізнес Тренд” на користь ТзОВ “Вільєна” 139 100 000 грн. 00 коп. 
- з огляду на зазначене позивач - ТОВ “Альс Компані” є одночасно відповідачем у іншому спорі у справі №914/1360/24(914/936/25), у якому предметом позову є, у тому числі, визнання недійсним укладеного між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Альс Компані” договору про відступлення права вимоги № БТ01-02 від 01.02.2023. Відповідно, повинен доводити факт розрахунку за оспорюваним Договором про відступлення права вимоги № БТ01-02 від 01.02.2023, у межах розгляду справи № 914/1360/24(914/936/25).
- з огляду на що звернення ТОВ “Альс Компані” з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.
- те, що провадження у справі № 914/1360/24(914/936/25) ініційоване ПАТ “Укрнафта” як кредитором в справі про банкрутство ТОВ “Вільєна” відповідно до ст. 42 КУзПБ, а не безпосередньо ТОВ “Вільєна”, жодним чином не змінює факту того, що саме на користь ТОВ “Вільєна” заявляється вимога про визнання недійсним укладеного між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Альс Компані” договору про відступлення права вимоги № БТ01-02 від 01.02.2023 р. Те, що ПАТ “Укрнафта” не є стороною за договором про відступлення права вимоги № БТ01-02 від 01.02.2023, не позбавляє його права звертатися до суду з метою захисту своїх прав, оскільки ПАТ “Укрнафта” як і будь-який інший кредитор в будь-якій іншій справі про банкрутство наділений таким правом відповідно до положень ст.42 КУзПБ. 

Узагальнені доводи апелянта, заперечення інших учасників. 
Не погоджуючись із висновками місцевого господарського суду Товариство з обмеженою відповідальністю “Альс Компані” подало до суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржене рішення є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з нез`ясуванням обставин, які мають значення для вирішення справи по суті (п.1 ч.1 ст. 277 ГПК України), недоведеністю обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими (п.2 ч.1 ст.277 ГПК України), з порушенням норм процесуального права (п.4 ч.1.ст.277 ГПК України), з огляду на наступне:
- позовні вимоги в межах цієї справи не охоплюються позовними вимогами АТ “Укрнафта” в межах розгляду справи №914/1360/24 (914/936/25) з огляду на те, що позивач ставить питання щодо відсутності заборгованості ТОВ “Альс Компані” перед усіма кредиторами за договором про відступлення права вимоги, позаяк АТ “Укрнафта” не ставить питання щодо проведення самим ТОВ “Альс Компані” розрахунків з усіма набувачами прав вимоги до нього за вказаним договором та наявності перед ними заборгованості. 
- згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду по справі №522/1528/15-ц від 26.01.2021, на які посилається одночасно як суд першої інстанції, так і ТОВ “Альс Компані” зазначено належним способом захисту боржником буде вважатися позов про відсутність права, якщо кредитором вже ініційовано позов проти такого боржника на захист своїх прав.
- в межах цієї справи позивача подає свої вимоги також і проти кредитора, який не заявляв на цей час позовів проти позивача, і таким кредитором є ТОВ “Опті-Ком”, відповідно захист прав позивача в межах розгляду справи № 914/1360/24 (914/936/25) не замінить його вимоги, що були висунуті в межах цієї справи. 
- згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду по справі №522/1528/15-ц від 26.01.2021, зазначено про необхідність ініціювання спору саме “прямим” кредитором щодо такого боржника і саме з майновими вимогами до боржника, а не щодо особи, яка має право виступати в інтересах такого кредитора, більше того з вимогами немайнового характеру.
- відповідно, АТ “Укрнафта” не є прямим кредитором щодо ТОВ “Альс Компані” та не є кредитором з майновими вимогами до боржника і у нього немає жодних прав та можливостей вчиняти позасудові заходи стягнення коштів з ТОВ “Альс Компані”, а також немає жодних прав та можливостей вчиняти превентивні заходи щодо окреслення своїх вимог до ТОВ “Альс Компані”.
- як до часу подання позову АТ 2Укрнафта» так і після подання позову ТОВ “Альс Компані” не набуває статусу боржника за договором, бо такий статус може бути набутий лише після визнання оскарженого правочину недійсним.
- Застосована місцевим господарським судом правова позиція викладена у постанові Великої Палати верховного Суду від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 не є релевантною до цих правовідносин. 
- місцевий господарський суд по суті позовні вимоги не розглядав та прийняв рішення про відмову у позові лише за своїм висновком про неналежно обраний спосіб захисту позивачем. Таким чином, суть, мотиви та підстава позовних вимог ТОВ “Альс Компані” по цій справі викладені у нерозглянутій по суті позовній заяві, які скаржник підтримує у повному обсязі.

Заперечуючи вимоги апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю “Вільєна” подало відзив на апеляційну скаргу, в якому виклала свої заперечення щодо доводів скаржника, в якому вказує наступне:
- предметом позовної заяви у справі № 914/1360/24(914/936/25) за позовною заявою Публічного акціонерного товариства “Укрнафта” до ТОВ “Вільєна”, ТОВ “Альс Компані”, ТОВ “Бізнес Тренд” є немайнові вимоги про визнання недійсними: договору відступлення права вимоги №o БТ01-02 від 01.02.2023, який укладено між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Альс Компані”, договору про надання поворотної фінансової допомоги № 30/08-2022 від 30.08.2022 на суму 7 060 000,00 грн., укладеному між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Альс Компані”; договору про надання поворотної фінансової допомоги № 14/09-2022 від 14.09.2022 на суму 57 000 000,00 грн., укладеному між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Альс Компані”; договору про надання поворотної фінансової допомоги № 15/09-2022 від 15.09.2022 на суму 50 000 000,00 грн., укладеному між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Бізнес Тренд”; договору про надання поворотної фінансової допомоги No30/09-2022 від 30.09.2022 на суму 30 000 000,00 грн., укладеному між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Бізнес Тренд”. А також похідна від вказаних вище вимога майнового характеру про стягнення з ТОВ ТОВ “Бізнес Тренд” 139 100 000 грн. 00 коп.
- судова практика з питань вирішення спорів щодо визнання фраудаторними правочинів, які були вчиненні боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство свідчить про те, що предметом доказування у таких спорах є серед іншого, обставина виконання зобов`язання за оспорюваним правочином в частині здійснення оплати.
- тобто, ТОВ “Альс Компані” як відповідач у справі № 914/1360/24(914/936/25) повинно довести, що ним було здійснено оплату за оспорюваними договорами про відступлення права вимоги.
- таким чином, у ТОВ “Альс Компані” якраз і наявний єдиний законний та ефективний спосіб захисту своїх прав саме в межах провадження №914/1360/24 (914/937/25), а подання позовної заяви щодо визнання відсутнім у ТОВ “Вільєна” права вимоги до ТОВ “Альс Компані” за Договором про відступлення права вимоги №ЛТ-20/02 від 20.02.2023. є неналежним способом захисту та права ТОВ “Альс Компані” взагалі не порушуються.
- у зв`язку з чим, твердження ТОВ “Альс Компані” про те, що: “...питання щодо проведення самим ТОВ “Альс Компані” розрахунків з усіма набувачами прав вимоги до нього за Договором про відступлення права вимоги та наявності перед ними заборгованості за цим позовом АТ “Укрнафта” не висуваються – є помилковим та таким, що не відповідає дійсності.
- навіть з формулювання позивача, вбачається, що останній звертається до суду з позовною заявою виключно для встановлення певних обставим, які є предметом дослідження у іншій справі.
- суб`єктивна позиція ТОВ “Бізнес Тренд” про склад учасників даної справи суперечить висновкам ВС та не може спростовувати законності рішення суду першої інстанції.

Не погоджуючись із вимогами апеляційної скарги Акціонерне товариство “Укрнафта” подало відзив на апеляційну скаргу, в якому виклало свої заперечення щодо доводів скаржника, в якому вказує наступне:
- помилковими також є твердження позивача, щодо можливості кредитора за договором відступлення права вимоги звернути стягнення на майно боржника без звернення до суду, оскільки жодним законом або підзаконним нормативно правовим актом не встановлено прав кредитора у позасудовому порядку стягувати з боржника майно за наслідками відступлення права вимоги іншій особі, передачі права вимоги фактору, реалізації заборгованості на торгах (аукціоні), тощо.
- в частині ж міркувань ТОВ “Альс Компані” щодо процесуального статусу сторін у справі №914/1360/24(914/936/25), АТ “Укрнафта” зазначає, що твердження позивача жодним чином не спростовують того, що останній має доводити факт розрахунку за Договором про відступлення права вимоги № БТ01-02 від 01.02.2023 у справі №914/1360/24(914/936/25).
- щодо зловживання скаржником своїми процесуальними правами зазначає, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.04.2025 відкрито провадження у справі № 914/1360/24(914/936/25), одним з відповідачів у вказаній справі - є ТОВ “Альс Компані”. Разом з тим, провадження у справі №914/1360/24(914/1518/25) відкрито ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.05.2025. З вказаного випливає, що до звернення АТ “Укрнафта” з позовною заявою, у тому числі до ТОВ “Альс Компані”, останній не звертався до суду за захистом порушеного права. Отже вважає, що позов у справі №914/1360/24(914/1518/25) має штучний характер.

У відповіді на відзиви подані сторонами скаржник спростовуючи їхні заперечення, зазначив наступне:
- статус потенційного кредитора чітко визначається за висновком Верховного суду, а саме такий кредитор має право самостійно вчинити дії з боргом боржника без застосування судового стягнення, наприклад: відступити цей борг, продати цей борг на аукціоні (на торгах),передати цей борг у заставу, отримати під нього кошти за договором факторингу, тощо.
Такий потенційний кредитор може без участі суду застосовувати до такого потенційного боржника засоби впливу на добровільне проведення ним розрахунків: виставити вимогу, претензію, виставити рахунок. Всі ці дії потенційний кредитор може зробити у разі наявності у нього “прямих” вимог до такого потенційного боржника за договором між ними (або у разі придбання цього права від первісного кредитора).
- отже ТОВ “Альс Компані” погоджується, що наведений підхід ВП ВС є релевантним як загальний критерій ефективності способу захисту, однак вважає, що АТ “Укрнафта” застосовує його не до тих фактичних обставин, про які йдеться у зазначеній постанові
- у нашому випадку за позовом по іншій справі, а саме за позовом АТ “Укрнафта” по справі № 914/1360/24(914/936/25) не є потенційним кредитором у розумінні цих висновків Верховного суд, оскільки не є стороною договорів фінансової допомоги, не існує прямих чи набутих прав вимоги до позивача за договорами фінансовою допомоги, принаймні на момент подання ним позову, не мав та не має право без застосування судових органів розпорядитися заборгованістю позивача, не мав та не має самостійного права висунути претензію, вимога не є очевидною, а може лише виникнути за умовою – визнання договорів фінансової допомоги недійсними, вимоги формуються не за позовом про стягнення заборгованості за договором, а є вимогою про стягнення коштів, як наслідок недійсності договору, вимога не є вимогою щодо стягнення боргу за договором, а є вимогою що стягнення отриманого за договором, тобто є реституційною вимогою.
- натомість у нашій ситуації ці умови відсутні і тому підхід ВП ВС не може бути механічно перенесений на обставини цієї справи.
- у справі № 914/1360/24(914/936/25) факт оплати є елементом оцінки правочину на предмет недійсності. У той самий час у справі № 914/1360/24 (914/1518/25) ТОВ “Альс Компані” просить встановити інше: відсутність у ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Опті-Ком” права вимоги до ТОВ “Альс Компані” (та кореспондуючого обов`язку “Альс Компані”) за договором відступлення № БТ01-02. Тобто предмет дослідження та юридичний результат різні: АТ “Укрнафта” намагається “усунути” правочин (і похідні наслідки), тоді як ТОВ “Альс Компані” намагається усунути правову невизначеність щодо того, хто (якщо взагалі хтось) є кредитором і чи існує зобов`язання.
- ключовою відмінністю справ № 914/1360/24 (914/1518/25) та № 914/1360/24(914/936/25) є наявність у справі № 914/1360/24 (914/1518/25) ТОВ “Опті-Ком” як окремого відповідача.
- щодо зловживання процесуальними правами стверджує, що хронологія подання сама по собі не є критерієм зловживання. Для застосування ст. 43 ГПК України потрібно довести, що позов є завідомо безпідставним чи без предмета або спрямований на перешкоджання правосуддю. Таких доказів АТ “Укрнафта” не надало.
- відмова місцевого господарського суду виключно за мотивом “неналежного способу захисту” означає, що суд не здійснив розгляд спору по суті в тій частині, яка становить предмет доказування у цій справі та яка визначає можливість задоволення чи незадоволення заявлених вимог. Тобто “розгляд по суті” у цій справі — це не оцінка загальної “доцільності” позову.

Фактичні обставини справи вірно встановленні місцевим господарським судом.
01.02.2023 між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Альс-Компані” укладений договір про відступлення права вимоги № БТ01-02, за умовами якого ТОВ “Вільєна” відступає ТОВ “Альс Компані” заборгованість ТОВ “Бізнес Тренд” на загальну суму 139 100 000,00 грн. за наступними Договорами фінансової допомоги:
- за договором про надання поворотної фінансової допомоги №30/08-2022 від 30.08.2022 на суму 7 060 000,00 грн., укладеним між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Бізнес Тренд”;
- за договором про надання поворотної фінансової допомоги №14/09-2022 від 14.09.2022 на суму 57 000 000,00 грн., укладеним між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Бізнес Тренд”;
- за договором про надання поворотної фінансової допомоги №15/09-2022 від 15.09.2022 на суму 50 000 000,00 грн., укладеним між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Бізнес Тренд”;
- за договором про надання поворотної фінансової допомоги №30/09-2022 від 30.09.2022 на суму 25 040 000,00 грн., укладеним між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Бізнес Тренд”.
Відповідно по п. 1.4 договору відступлення за відступлене право вимоги ТОВ “Альс Компані”, як новий кредитор, повинно було сплати ТОВ “Вільєна”, як первісному кредитору, суму у розмірі 139 100 000,00 грн. Тобто, ТОВ “Альс Компані” повинно було сплатити ТОВ “Вільєна” суму, що дорівнює сумі отриманих ним вимог до ТОВ “Бізнес Тренд”.
Згідно п. 3.2 договору відступлення, надіслання повідомлення на боржника - ТОВ “Бізнес Тренд” про відступлення прав до нього на нового кредитора покладалося на ТОВ “Вільєна”, як на первісного кредитора.
Таким чином, за цим договором відступлення ТОВ “Альс Компані” набуло зобов`язань щодо сплати ТОВ “Вільєна” коштів у сумі 139 100 000,00 грн.
За твердженням позивача, на підставі повідомлення ТОВ “Вільєна” про відступлення права вимоги від 20.03.2022 ТОВ “Альс Компані” стало відомо, що за договором про відступлення права вимоги № 8 від 20.03.2023, між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Альс Компані”, його заборгованість за договором відступлення, як розрахунок по цьому Договору на суму 139 100 000,00 грн., відступлена на ТОВ “Опті-Ком”.
Таким чином, за договором відступлення ТОВ “Альс Компані” стало вже винне не ТОВ “Вільєна”, а новому кредитору ТОВ “Опті-Ком”.
В подальшому, як стверджує позивач, за період часу з 03.04.2023. по 06.04.2023 за 5-ти платежами на загальну суму 139 100 000,00 грн., а саме:
- за платіжною інструкцією № 3019 від 03.04.2023 на суму 10 460 000,00 грн.
- за платіжною інструкцією № 3027 від 04.04.2023 на суму 8 010 000,00 грн.,
- за платіжною інструкцією № 3028 від 04.04.2023 на суму 34 300 000,00 грн.
- за платіжною інструкцією № 3047 від 05.04.2023 на суму 54 120 000,00 грн.
- за платіжною інструкцією № 3048 від 05.04.2023 на суму 51 310 000,00 грн.(за якою лише частина суми у розмірі 32 210 000,00 грн. мала призначення розрахунок за Договором відступлення № БТ01-02 від 01.02.2023),
та з урахуванням Угоди про зміну (уточнення) призначення платежу № 1 від 05.04.2023 ТОВ “Альс Компані” повністю розрахувалося з новим кредитором ТОВ “Опті-Ком” за договором відступлення (а саме, за Договором про відступлення права вимоги № БТ01-02 від 01.02.2023., між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Альс Компані”, право вимоги за яким до ТОВ “Альс Компані” перейшло до ТОВ “Опті-Ком” за договором про відступлення права вимоги № 8 від 20.03.2023, між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Опті-Ком”).
У провадженні Господарського суду Львівської області, в межах справи № 914/1360/24 про банкрутство ТОВ “Вільєна” розглядається справа № 914/1360/24 (914/936/25) за позовною заявою Публічного акціонерного товариства “Укрнафта” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Вільєна”, Товариства з обмеженою відповідальністю “Альс Компані”, Товариства з обмеженою відповідальністю “Бізнес Тренд” про визнання недійсними: Договору відступлення права вимоги № БТ01-02 від 01.02.2023., укладеного між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Альс Компані”; договору про надання поворотної фінансової допомоги № 30/08-2022 від 30.08.2022 на суму 7 060 000,00 грн., укладеного між ТзОВ “Вільєна” та ТзОВ “Бізнес Тренд”; договору про надання поворотної фінансової допомоги №14/09-2022 від 14.09.2022 на суму 57 000 000,00 грн., укладеного між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Бізнес Тренд”; договору про надання поворотної фінансової допомоги №15/09-2022 від 15.09.2022 на суму 50 000 000,00 грн., укладеного між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Бізнес Тренд”; договору про надання поворотної фінансової допомоги №30/09-2022 від 30.09.2022 на суму 30 000 000,00 грн., укладеного між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Бізнес Тренд”. А також похідна від вказаних вище вимога майнового характеру про стягнення з ТОВ “Бізнес Тренд” на користь ТзОВ “Вільєна” 139 100 000 грн. 00 коп.
Станом на час розгляду цієї справи в суді першої та апеляційної інстанції рішення у справі №914/1360/24(914/936/25) не прийнято. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Однак, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ГПК України).
Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). 
Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).
Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суди повинні зважати й на його ефективність з погляду Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення від 15.11.1996 у справі “Чахал проти Сполученого Королівства” (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.
У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції залежить, зокрема, від характеру скарг заявника. Однак засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ від 5 квітня 2005 року у справі “Афанасьєв проти України” (заява № 38722/02)).
Підсумовуючи, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права, або може скористатися можливістю вибору між декількома іншими способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальними нормами конкретні способи захисту не встановлені, то особа має право обрати спосіб із передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.
Тож у кожному конкретному спорі суд насамперед повинен оцінювати застосовувані способи захисту порушених прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та передбачені статтею 13 ЦК України обмеження щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав будь-якою особою.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17).
В межах цієї справи судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю “Вільєна”, відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю “Опті-Ком”, в якому просить визнати відсутнім у ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Опті-Ком” права вимоги до ТОВ “Альс Компані” за договором про відступлення права вимоги № БТ01-02 від 01.02.2023., укладеним між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Альс Компані” та кореспондуючому йому обов`язку ТОВ “Альс Компані” до ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Опті-Ком” за цим договором.
З позовних вимог вбачається, що обставиною, яка на думку позивача потребує встановленню окремо, є обставина щодо відсутності/наявності у ТОВ “Альс Компані” заборгованості за договором відступлення в загальному, та перед ТОВ “Вільєна” зокрема. Метою позовних вимог за цим позовом є дослідження питання наявності дебіторської заборгованості ТОВ “Альс Компані” за договором відступлення задля запобігання включення до ліквідаційної маси боржника ТОВ “Вільєна” недоведеної дебіторської заборгованості, з наступною її реалізацією на аукціоні (без проведення заходів примусового стягнення).
Тобто, як зазначає ТОВ “Альс Компані” за цим позовом позивач має мету захистити свої права від подвійного стягнення заборгованості за однією і тією ж підставою (за одним оскарженим договором) шляхом визнання відсутності у нього заборгованості за ним та відсутності права вимоги до нього будь-яких кредиторів, зокрема і ТОВ “Вільєна”. 
Разом з тим, як вірно зазначено місцевим господарським судом та досліджено судом апеляційної інстанції Господарським судом Львівської області в межах справи № 914/1360/24 про банкрутство ТОВ “Вільєна” розглядається справа № 914/1360/24 (914/936/25) за позовною заявою Публічного акціонерного товариства “Укрнафта” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Вільєна”, Товариства з обмеженою відповідальністю “Альс Компані”, Товариства з обмеженою відповідальністю “Бізнес Тренд” про визнання недійсними: Договору відступлення права вимоги № БТ01-02 від 01.02.2023., укладеного між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Альс Компані”; договору про надання поворотної фінансової допомоги № 30/08-2022 від 30.08.2022 на суму 7 060 000,00 грн., укладеного між ТзОВ “Вільєна” та ТзОВ “Бізнес Тренд”; договору про надання поворотної фінансової допомоги №14/09-2022 від 14.09.2022 на суму 57 000 000,00 грн., укладеного між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Бізнес Тренд”; договору про надання поворотної фінансової допомоги №15/09-2022 від 15.09.2022 на суму 50 000 000,00 грн., укладеного між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Бізнес Тренд”; договору про надання поворотної фінансової допомоги №30/09-2022 від 30.09.2022 на суму 30 000 000,00 грн., укладеного між ТОВ “Вільєна” та ТОВ “Бізнес Тренд”. А також похідна від вказаних вище вимога майнового характеру про стягнення з ТОВ “Бізнес Тренд” на користь ТзОВ “Вільєна” 139 100 000 грн. 00 коп.
Станом на час розгляду цієї справи в суді першої та апеляційної інстанції рішення у справі №914/1360/24(914/936/25) не прийнято.
Особливість спорів про захист інтересу у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань полягає в тому, що позивач просить суд підтвердити (визнати) існуючий стан прав і обов`язків у договірних відносинах з іншою стороною для правової визначеності сторін договору в цих відносинах, однакового розуміння ними своїх прав та обов`язків за цим договором.
Саме цим спори про захист інтересу у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань відрізняються від спорів про зміну, припинення правовідносин (наприклад, зміну, розірвання договору), коли договірні відносини між сторонами змінюються або припиняються внаслідок судового рішення.
Одним зі способів захисту, який передбачений частиною другою статті 16 ЦК України, є визнання права. Норми частини другої статті 20 ГК України визначають такі способи захисту, як визнання наявності або відсутності прав.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Отже, зобов`язання містить дві нерозривно поєднані складові – обов`язок боржника вчинити дію або утриматись від її вчинення та право кредитора вимагати виконання цього від боржника.
Виходячи з наведеного способами захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань можуть бути: 1) визнання права позивача; 2) визнання відсутнім (припиненим) обов`язку позивача; 3) визнання відсутнім (припиненим) права вимоги відповідача.
Схожі висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 21.11.2012 у справі № 6-134цс12 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц.
Також слід ураховувати, що наведені вище способи захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань будуть належними лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. Зокрема, у таких випадках: кредитор у правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право в межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював.
У разі якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора або кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту, що вірно висновано місцевим господарським судом.
Вказані висновки свідчать про доведеність того, що позивач з метою ефективного захисту свого права та інтересу повинен доводити факт відсутності свого зобов`язання перед ТОВ “Вільєна” та факт здійснення розрахунків за оспорюваним договором про відступлення права вимоги № БТ01-02 від 01.02.2023, у межах розгляду справи № 914/1360/24(914/936/25).
Колегія суддів при вирішенні цього спору також враховує, що ініціювання спору не з метою домогтися відновлення власного порушеного права, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у частині першій статті 2 ГПК України (частині першій статті 2 ЦПК України).
Схожа за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №908/976/19. 
Враховуючи конкретні обставини цієї справи судова колегія виснує, що позивач використовуючи правовий інструментарій шляхом ініціювання судового спору у цій справі, звернувся із позовом про визнання відсутнім права вимоги з метою встановлення обставин, які можуть мати преюдиційне значення, зокрема, під час розгляду господарським судом справи № 914/1360/24 (914/936/25) в частині встановлення наявності або ж відсутності ознак фраудаторного правочину, оспорюваного у зазначеній судовій справі, що як вказано вище суперечить завданню господарського судочинства.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 52)).
З урахуванням наведеного судова колегія, погоджуючись із висновками місцевого господарського суду виснує, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Загальні висновки суду апеляційної інстанції.
В порядку положень ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі “Проніна проти України” (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у цьому рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються долученими доказами, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржене рішення Господарського суду Львівської області від 14.10.2025 у справі №914/1360/24 (914/1518/25) скасуванню.

Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду, в оскарженій частині судова колегія виснує про наявність підстав для покладення судового збору на скаржника. 
Керуючись ст.ст.86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:

1 В задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Альс Компані” від 07.11.2025 (вх. №01-05/3274/25 від 10.11.2025) – відмовити.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 14.10.2025 у справі №914/1360/24 (914/1518/25) - залишити без змін.
3. Судові витрати покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України.
Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд. 
Повна постанова складена 10.04.2026

Головуючий суддя Желік М.Б. 

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В