СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року м. Харків Справа №922/3468/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І.,
за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,
за участю представників:
позивача – Підгорний Б.Б. (самопредставництво), витяг з ЄДР станом на 18.04.2025 року, довіреність б/н від 02.03.2026 року;
відповідача – Луценко О.І. (самопредставництво), довіреність №07-013 від 05.01.2026 року, наказ №26 від 08.07.2019 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача – Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (вх.№463Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2026 року у справі №922/3468/25,
за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», м.Харків,
до Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева», м.Харків,
про стягнення 3823139,29 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» (надалі - відповідач) про стягнення 3823139,29 грн заборгованості.
На підтвердження своїх вимог позивач (з урахуванням додаткових письмових пояснень від 21.11.2025 року) посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання теплової енергії №4219 від 01.11.2002 року в частині оплати спожитої теплової енергії за період: березень 2015 року - березень 2019 року.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 06.02.2026 року у справі №922/3468/25 (повний текст складено 16.02.2026 року, суддя Калантай М.В.) у задоволені позову відмовлено.
Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2026 року у справі №922/3468/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, рішенням Господарського суду Харківської області від 06.02.2008 року по справі №08/310-07 з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за невиконання зобов`язань по оплаті теплової енергії в сумі 43790,22 грн; рішенням Господарського суду Харківської області від 27.02.2012 року по справі №5023/675/12 з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за невиконання зобов`язань по оплаті теплової енергії в сумі 168799,92 грн; рішенням Господарського суду Харківської області від 17.01.2025 року по справі №922/3850/24 з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за невиконання зобов`язань по оплаті теплової енергії в сумі 1169382,90 грн. Тобто судом не було враховано наявність тотожних судових спорів, за результатом розгляду яких приймались рішення на користь позивача і підтверджено наявність договірних відносин між сторонами і обставини неналежного їх виконання.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 року відкрито апеляційне провадження за скаргою позивача – Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2026 року у справі №922/3468/25. Встановлено відповідачу строк протягом якого він має право подати до суду відзив на апеляційну скаргу, а також встановлено строк протягом якого учасники справи мають право подати до суду клопотання, заяви, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі. Справу призначено до розгляду в судове засідання і роз`яснено шляхи реалізації права учасників справи на участь у судовому засіданні, а також шляхи реалізації права учасників справи на подання документів до суду засобами електронного зв`язку через підсистему електронний суд. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3468/25.
Вказана ухвала була направлена учасникам справи до електронного кабінету користувача у системі електронний суд і доставлена їм 12.03.2026 року.
16.03.2026 року матеріали справи №922/3468/25 на вимогу надійшли до Східного апеляційного господарського суду.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№3508 від 27.03.2026 року), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення норм матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
У судовому засіданні 06.04.2026 року представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги і наполягав на її задоволенні. Представник відповідача проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у відзиві.
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. 
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
01.11.2002 року між КП «Харківські теплові мережі», як енергопостачальною організацією, та Відокремленим підрозділом «Житлово-побутовий комплекс» Державного підприємства «Завод ім.Малишева», як споживачем, укладено договір про постачання теплової енергії №4219 (надалі – договір), за умовами якого енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.
Згідно з п.2.1 договору теплова енергія постачається в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби:
- опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону;
- гаряче водопостачання - протягом року;
- технологічні потреби - відповідно з виробничою програмою;
- кондиціювання повітря - по мірі необхідності.
Розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт (в трьох примірниках) на відпуск-получення теплової енергії (п. 6.2. договору).
Пунктом 6.3. договору сторони погодили, що споживач за 10 днів до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації попередню оплату вартості, необхідного обсягу теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.
За умовами пункту 6.4 договору якщо споживач розраховується за показниками приладів обліку:
- при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо оплачується споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця;
- у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку.
Відповідно до п. 6.5 договору споживачі, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується споживачем не пізніше як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату. При не сплаті споживачем, за отриману теплову енергію, в указаний термін відпуск теплової енергії споживачу здійснюється на умовах товарного кредиту.
Згідно з п.п. 10.1, 10.4 договору він набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2002 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.
Підстави вважати, що договір припинено відсутні, заяви сторін про припинення договору відсутні, а тому його слід вважати пролонгованим.
Додатком №4 до договору визначено перелік особистих рахунків, з якого вбачається що за умовами договору постачання теплової енергії здійснювалося у тому числі в приміщення відповідача за адресами:
- м. Харків, пров. Зерновий, 4-А (о/р 17100-990, НПП 30, 31),
- м. Харків, вул. Киргизька, 2 (о/р 17100-990 НПП 50, 51),
- м. Харків, вул. Дизельна, 1А (о/р 17100-990 НПП 70, 92, 93),
- м. Харків, пр. Героїв Харкова (колишня назва - пр. Московський), 122 (о/р 17100-990 НПП 97, 102, 1, 100).
Звертаючись з позовом у даній справі, позивач вказує, що ним за умовами договору здійснювалося постачання теплової енергії відповідачу, за адресами: м.Харків, пров. Зерновий, 4-А; м.Харків, вул. Киргизька, 2; м.Харків, вул. Дизельна, 1А; м.Харків, пр. Героїв Харкова (колишня назва - пр. Московський), 122.
На підтвердження даної обставини позивачем надано:
- розпорядження міського голови м. Харкова «Про початок опалювального сезону у місті Харкові» №75/1 від 10.10.2014 року, «Про припинення опалювального сезону у місті Харкові» №21/1 від 18.04.2015 року, «Про початок опалювального сезону у місті Харкові» №72/1 від 07.10.2015 року, «Про припинення опалювального сезону у місті Харкові» №20/1 від 01.04.2015 року, «Про початок опалювального сезону у місті Харкові» №72/1 від 13.10.2016 року, «Про припинення опалювального сезону у місті Харкові» №14/1 від 03.04.2017 року;
- акти про підключення/відключення опалення споживача №171/7797 від 18.10.2017 (м.Харків), №171/7704 від 18.10.2017, №171/8641 від 10.04.2018, №171/8797 від 10.04.2018, №171/9769 від 25.10.2018, №171/9768 від 25.10.2018, №171/10682 від 10.04.2019, №171/10262 від 10.04.2019.
За твердженням позивача відповідач свої зобов`язання за договором виконував неналежним чином та станом на дату подання позовної заяви по особовому рахунку відповідача (17100-990) обліковується заборгованість за спожиту теплову енергію на потреби опалення в сумі 3823139,29 грн, яка утворилася за період: березень 2015 року - березень 2019 року.
Стягнення вказаної заборгованості є предметом спору у даній справі.
Згідно ч.6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до ч.6 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.
Частиною 1 статті 275 ГК України, який діяв у спірному періоді, передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і підігріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору не допускається.
Стаття 526 Цивільного кодексу передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Як встановлено судом першої інстанції, між сторонами існують правовідносини щодо постачання теплової енергії за договором про постачання теплової енергії №4219 від 01.11.2002 року, за умовами якого позивач зобов`язався здійснювати постачання теплової енергії до приміщень відповідача, зокрема, за адресами: м.Харків, пров. Зерновий, 4-А; м.Харків, вул. Киргизька, 2; м.Харків, вул. Дизельна, 1А; м.Харків, пр. Героїв Харкова (колишня назва - пр. Московський), 122.
Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно зі статями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Пунктом 5.1 договору визначено, що облік споживання теплової енергії проводиться по приладу обліку.
Водночас, додатком №4 до договору, згідно з яким приміщення відповідача за адресами: м. Харків, пров. Зерновий, 4-А; м. Харків, вул. Киргизька, 2; м. Харків, вул.Дизельна, 1А; м. Харків, пр. Героїв Харкова (колишня назва - пр. Московський), 122 мають облік споживання як по приладу обліку, так і розрахунковим способом.
Розділом 6 договору визначено наступний порядок оплати, згідно з яким:
- за результатами кожного календарно місяця сторонами підписується акт на відпуск-получення теплової енергії (п. 6.2. договору);
- споживач за 10 днів до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації попередню оплату вартості, необхідного обсягу теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду (п.6.3 договору);
- щодо приміщень, в яких наявні прилади обліку, споживач розраховується за показниками приладів обліку: при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо оплачується споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця; у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку (п.6.4 договору);
- щодо приміщень, в яких прилади обліку відсутні, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел Енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується споживачем не пізніше як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату (п.6.5).
Таким чином, належними доказами надання відповідачу послуг енергопостачання та наявності або відсутності у нього заборгованості є наступні документи:
1) щомісячні акти на відпуск-получення теплової енергії;
2) платіжні документи щодо сплати попередньої оплати вартості, необхідного обсягу теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період;
3) відомості щодо показань приладів обліку щодо приміщень, які обладнані такими приладами;
4) рахунки на оплату теплової енергії щодо приміщень, в яких відсутні прилади обліку і нарахування вартості спожитої теплової енергії здійснюється розрахунковим способам.
Так, позивач додав до позовної заяви чотири листи за однаковим вих.№54/488 від 27.08.2025 року про направлення актів на відпуск-получення теплової енергії, однак належні докази фактичного направлення засобами поштового зв`язку або вручення іншим шляхом у матеріалах справи відсутні. Доданий до позову фіскальний чек від 01.09.2025 року не надає можливості встановити точний зміст поштового відправлення та відрізняється за датою від листів №54/488 від 27.08.2025 року. Відповідач отримання цих актів заперечував.
Матеріали справи не містять доказів підписання обома сторонами актів на відпуск-получення теплової енергії за спірний період обома сторонами, як і відсутні акти навіть з підписом лише самого позивача.
Щодо платіжних документів про сплату попередньої оплати вартості теплової енергії, то відповідні платіжні документи відсутні в матеріалах справи.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач звертався до позивача з листом №002-16/013/5742 від 08.12.2025 року щодо надання засвідчених копій банківських виписок (платіжних повідомлень, платіжних інструкцій), рахунків-фактур та виписки по особовим рахункам гуртожитків за адресами пров. Зерновий, 4-А і вул.Киргизька, 2 у м. Харкові для з`ясування чи зараховані сплачені кошти за опалення приміщень гуртожитків відповідача за березень 2015 року, січень, лютий, жовтень, листопад, грудень 2017 року, січень, лютий, березень, квітень, жовтень, грудень 2018 року за договором №4219 від 01.11.2002 року.
Проте позивач вказаних документів не надав.
Щодо відомостей про показання приладів обліку щодо приміщень, які обладнані такими приладами, то такі відомості позивачем не надано.
З тексту позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування за всіма визначеними позивачем адресами здійснювалося позивачем лише розрахунковим способом.
Між тим, додаток №4 до договору, як і умови п.5.1 договору свідчать, що частина приміщень за визначеними позивачем адресами була оснащена приладами обліку теплової енергії, а тому дослідження відомостей про показання приладів обліку має значення для перевірки правильності визначеного позивачем розміру заборгованості відповідача.
Позивач надав разом із позовом відповідні рахунки-фактури, однак, як зазначено вище, не довів належними доказами направлення поштою або вручення іншим шляхом таких рахунків відповідачу.
Відповідно до п.6.5 договору відповідач зобов`язаний сплатити вартість теплової енергії, обчисленої розрахунковим способом, протягом 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату. 
Таким чином, встановлення дати отримання рахунку є важливим для визначення моменту виникнення обов`язку відповідача щодо оплати спожитої теплової енергії.
За відсутності вищевказаних документів та відомостей, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами обсяг спожитої відповідачем теплової енергії у спірному періоді, її вартість та момент виникнення у відповідача обов`язку щодо її оплати на підставі відповідних рахунків.
Істотним є те, що позивачем надано рахунки-фактури на оплату за приміщення по вул. Киргизька, 2 у м.Харкові за гуртожиток і з позначкою «оренда», які включені у загальну суму заборгованості, визначену позивачем.
Відповідач вказував, що за адресою вул. Киргизька, 2 у м. Харкові розташований гуртожиток, який перебуває на балансі та має назву за бухгалтерським обліком «Будинок квартирного типу (гуртожиток). Квартирний багатоповерховий житловий будинок. Гуртожиток. Літ. "А-5", інв. №100011». 
Відповідач є державним підприємством і житлові приміщення в оренду не здає, і за зазначеною адресою у тому числі. Таким чином, до загальної суми визначеної позивачем заборгованості безпідставно включено суми за наступними рахунками-фактурами: від 07.04.2015 у сумі 6619,44 - (вул. Киргизька, 2 (оренда)), від 08.05.2015 у сумі 1616,68 - (вул. Киргизька, 2 (оренда)), від 09.11.2015 у сумі 62655,81 - (вул. Киргизька, 2 (оренда), пр. Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 08.12.2015 у сумі 89359,99 - (пр. Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 11.01.2016 у сумі 108759,49 - (пр. Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 08.02.2016 у сумі 165483,83 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 09.03.2016 у сумі 96465,73 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 06.04.2016 у сумі 86759,07 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 10.05.2016 у сумі 4520,28 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 08.11.2016 у сумі 70255,47 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 07.12.2016 у сумі 139044,45 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 10.01.2017 у сумі 131541,25 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 07.02.2017 у сумі 151603,26 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 09.03.2017 у сумі 115684,55 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 07.04.2017 у сумі 84753,74 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 10.05.2017 у сумі 2634,60 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 08.11.2017 у сумі 129838,49 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 07.12.2017 у сумі 120061,28 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 09.01.2018 у сумі 121582,11 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 07.02.2018 у сумі 179417,33 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 07.03.2018 у сумі 167970,87 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), крім того, цей рахунок надано не в повному обсязі, відсутній весь перелік приміщень; від 06.04.2018 у сумі 170718,54 - (пр. Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 08.05.2018 у сумі 7410,00 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 08.11.2018 у сумі 26632,32 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 07.12.2018 у сумі 153538,47 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 08.01.2019 у сумі 188844,20 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а). 
Будь-яких пояснень щодо підстав включення до вищевказаних рахунків приміщень із позначкою «оренда» позивачем не надано.
Крім того, відсутні в матеріалах справи акти підключення / відключення споживача за 2017, 2018 і 2019 роки на гуртожитки за адресами вул. Киргизька, 2 і пров. Зерновий, 4-А. 
У той же час, розрахунок заборгованості за вказаний період містить нарахування теплової енергії і щодо приміщень, розташованих також за адресами: вул. Дизельна, 1А; м. Харків, пр. Героїв Харкова, 122.
Відповідач вказав, що за адресою пр.Московський (нині - пр. Героїв Харкова), 122 та за адресою вул. Дизельна, 1-А у м.Харкові гуртожитки відповідача відсутні. Так, 01.05.2013 року зазначені будівлі були передані та прийняті у комунальну власність м. Харкова, що підтверджується наказом Державного концерну «Укроборонпром» «Про передачу у комунальну власність об`єктів соціальної сфери» №309 від 03.12.2012 року та змінами до нього від 06.02.2013 року, рішенням 21 сесії Харківської міської ради 6 скликання «Про комунальну власність м.Харкова» №974/12 від 19.12.2012 року, рішенням 22 сесії Харківської міської ради 6 скликання «Про комунальну власність м. Харкова» №1016/13 від 27.02.2013 року, актом приймання-передачі житлового будинку по пр. Московському, 122 в комунальну власність м.Харкова, актом приймання-передачі житлового будинку по вул.Дизельній, 1-А в комунальну власність м. Харкова (до складу комісії входив представник КП «Харківські теплові мережі»). Як результат приміщення за адресою пр. Московський (нині - пр. Героїв Харкова), 122 та вул. Дизельна, 1-А у м.Харкові були виключені з балансового рахунку відповідача у травні 2013 року і з цього часу в бухгалтерському обліку не обліковуються, що підтверджується довідкою №002-16/013/4922 від 21.10.2025 року.
Позивачем пояснень щодо відповідних підстав для нарахування заборгованості за вказаними приміщеннями після їх передачі відповідачем у комунальну власність, про що позивач був обізнаний, не було. 
Не надано суду й інформацію чи укладалися позивачем договори про постачання теплової енергії з новими споживачами після передані цих приміщень до комунальної власності.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявлений позивачем до стягнення розмір заборгованості відповідача за договором є недоведеним у зв`язку з чим вірно відмовив у задоволені позову.
Позивач в апеляційній скарзі посилається на рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2008 року по справі №08/310-07, від 27.02.2012 року по справі №5023/675/12, від 17.01.2025 по справі №922/3850/24 та стверджує, що судом першої інстанції не взято до уваги приписи ч.4 ст.75 ГПК України – обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Однак, в межах вищевизначених справ, зазначеними судовими рішеннями не встановлювалися обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог у даній справі, а саме: періоду надання послуг з постачання теплової енергії, факт надання цих послуг та отримання їх відповідачем, об`єкти (адреси), на які повинно здійснюватись постачання теплової енергії, суми та способи нарахувань.
Так в межах справи №08/310-07 стягувалась заборгованість за договором №4467 і за період 2006 – 2007 роки; у справі №5023/675/12 стягувалась заборгованість за договором №4467 і щодо приміщення по вул. Плеханівській (нова назва вул. Георгія Тарасенка); у справі стягувалась заборгованість за договором №4218.
Тобто обставини встановлені в межах вищевказаних справ жодним чином не стосуються обставин та предмету позовних вимог у даній справі, оскільки має місце різні договори, адреси, періоди.
Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів зазначає, що апелянтом по даній справі всупереч приписів ст. 73, 74, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту, а також не надано належних, допустимих доказів у розрізі доктрини вірогідності на підтвердження своєї позиції по справі.
Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача – Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2026 року у справі №922/3468/25 має бути залишене без змін.
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-79, 126, 129, 240, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2026 року у справі №922/3468/25 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 16.04.2026 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман 

Суддя О.І. Склярук