Номер провадження: 22-ц/813/2524/25 
Справа № 947/15115/24
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2025 року          м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Держава Україна в особі Департаменту патрульної поліції
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду
апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції
на рішення Київського районного суду міста Одеси від 16 вересня 2024 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди 36000 гривень, посилаючись на те, що 24.06.2022 о 16 годині 30 хвилин у м. Одесі, вул. Малиновського, 10, інспектором 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Одеській області сержантом поліції Драгієвим С.В. було розглянуто справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі. За результатами розгляду вказаної справи було винесено постанову серії ЕАР №5524738 від 24.06.2022, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень.
Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 06.10.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови задоволено; визнано протиправною та скасовано вказану вище постанову серії ЕАР №5524738, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Також, позивач зазначив, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутності складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Вищевказаними діями йому завдано моральну шкоду, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Внаслідок протиправних дій працівників патрульної поліції, незаконним притягненням до адміністративної відповідальності було грубо порушено його права, що завдало йому сильних душевних та фізичних страждань та вплинуло на його авторитет в суспільстві.
Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом, що і стало підставою звернення позивача до суду з вказаним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 16 вересня 2024 року ухвалено позовну заяву ОСОБА_1 -задовольнити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), в рахунок відшкодування моральної шкоди 36000 (тридцять шість тисяч) гривень 00 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник Департаменту патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2024 року у справі №947/15115/24 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу 

Апеляційна скарга мотивована тим, що Департамент патрульної поліції відповідно до Положення про Департамент патрульної поліції затверджений Наказом Національної поліції України 06 листопада 2015 року №73 (у редакції наказу Національної поліції України від 17 травня 2024 року №540) та управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції відповідно до Положення про управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції затвердженого Наказом Департаменту патрульної поліції 07 листопада 2015 року №1/4 (у редакції наказу Департаменту патрульної поліції від 18 листопада 2021 року №2597) не є органом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, не є органом досудового розслідування, прокуратури або судом, а відтак, дія Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР від 01 грудня 1994 року не розповсюджується на Департамент патрульної поліції та управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції та їх посадових осіб. Таким чином, посилання позивача на вищезазначений Закон України є помилковим.
Також вказує, що застосування в даному правовому випадку норм ст.ст. 1167, 1174 ЦКУ за відсутності доведення позивачем заподіяння йому моральних страждань органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, бо саме вони і ніхто інший виступають суб`єктами відповідних правовідносин згідно вказаних статей, є помилковим та недоречним.
Посилання позивача на статтю 1176 ЦК України є необґрунтованим та помилковим, оскільки, відносно позивача не відбулося: ні незаконного засудження, ні незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, ні незаконного застосування запобіжного заходу, ні незаконного затримання, ні незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Звертається увага на те, що дії Департаменту патрульної поліції, управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції або його посадових осіб відносно громадянина ОСОБА_1 не визнавалися незаконними або протиправними жодним судовим рішенням. Факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки судове рішення, яким скасований протокол про притягнення до адміністративної відповідальності, безумовно не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.
Підсумовуючи доводи, скаржник зазначив, що беручи до уваги відсутність у діях відповідача (Департаменту патрульної поліції та його посадових осіб) ознак протиправності та відсутність доказів на підтвердження погіршення стану здоров`я позивача у зв`язку з складанням адміністративних протоколів та винесення постанови відносно позивача, тяжкості вимушених змін у його життєвих та ділових стосунках, ступені зниження репутації, часу та зусиль, докладених для відновлення попереднього стану до суду позивачем не надано, вважає за доцільне відмовити у задоволені позовної вимоги позивача про стягнення суми моральної шкоди.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи 

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо участі у судовому засіданні

Представник Департаменту патрульної поліції Сердюк А.В. в судовому засіданні підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, та просив її задовольнити в повному обсязі.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Цвігуна А.В. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, раніше подані заяви по суті справи підтримують в повному обсязі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

24.06.2022 року о 16 годині 30 хвилин у м. Одесі, вул. Малиновського, 10, інспектором 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Одеській області сержантом поліції Драгієвим С.В. було розглянуто справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі.
За результатами розгляду вказаної справи було винесено постанову серії ЕАР №5524738 від 24.06.2022 року, згідно якої 24.06.2022 о 16 годині 29 хвилин 08 секунд в м. Одесі по вул. Малиновського, 10 ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «GOLF», р/н НОМЕР_2 , який належний ОСОБА_2 , здійснив проїзд на червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3.е Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КпАП України, та до ОСОБА_1 застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510грн.
Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 06.10.2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови задоволено та визнано протиправною та скасовано постанову інспектора 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Драгієва С.В. про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 24.06.2022 серії ЕАР №5524738, провадження у справі про адміністративне правопорушення, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Рішення Київського районного суду міста Одеси від 06.10.2022 набрало законної сили 08.11.2022, що підтверджується довідкою, сформованою засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» 31.03.2023.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Задовольняючи позов, місцевий суд рішення мотивував тим, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону № 266/94-ВР і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понес ені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Встановив факт наявності моральної шкоди, що завдана позивачу притягненням його до адміністративної відповідальності шляхом складання постанови про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про адміністративні правопорушення серії ЕАР №5524738 від 24.06.2022 року відносно ОСОБА_1 була складена 24.06.2022 року. Рішення Київського районного суду міста Одеси від 06.10.2022 року набрало законної сили 08.11.2022 року. Враховуючи, що термін незаконного притягнення до адміністративної відповідальності складає 4 місяці та 15 днів, розрахунок моральної шкоди буде складати 36000 грн (8000,00 грн мінімальна заробітна плата станом на 01.04.2024 року х 4 місяці та 15 днів).

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 56 Конституції України надає право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Так, у рішенні суду, ухваленому за результатом розгляду адміністративної справи № 947/13258/22, суд першої інстанції зазначив, що дослідивши матеріали справи, суд не вбачає належних доказів, у розумінні ст. 251 КУпАП України, які б свідчили про вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення, оскільки окрім постанови про адміністративне правопорушення, яка не є доказом у справі про адміністративне правопорушення, на підтвердження правомірності винесення вказаної постанови стороною відповідача належних та допустимих доказів суду не надано.

Отже, за встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що постановою інспектора 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Одеській області сержантом поліції Драгієвим С.В., серії ЕАР №5524738 від 24.06.2022 року, ОСОБА_1 було безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді накладення штрафу за адміністративне правопорушення, яке він фактично не вчиняв.

Таким чином, протиправність дій відповідача установлена судовим рішенням.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач покликається на те, що внаслідок протиправних дій працівників патрульної поліції, незаконним притягненням до адміністративної відповідальності було грубо порушено його права, що завдало йому сильних душевних та фізичних страждань та вплинуло на його авторитет в суспільстві.

Колегія суддів зауважує, що за обставинами цієї справи позивач під слідством чи судом не перебував, постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП у виді штрафу була складена в день фіксації події, відповідно шкоди позивачу заподіяно внаслідок здійснення щодо нього адміністративного провадження, тому норма статті 1176 ЦК України, не підлягає до застосування.

А відтак, відшкодування шкоди у даному випадку має відбуватись, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами, що врегульовано статтями 1173, 1174 ЦК України.
Вказані висновки відповідають правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24), постанові Верховного Суду від 12 березня 2025 року у справі №569/10289/23 (провадження № 61-3648св24).
Статті 1173 та 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що застосовуючи статті 1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Аналогічний висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 та вони відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24).
Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.
Обов`язковим елементом для покладення на державу відповідальності за відшкодування особі шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади,–є причинно-наслідковий зв`язок між протиправними (неправомірними) діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою.
Такі правові висновки відображено у постанові ВП ВС від 22.01.2025 у справі №335/6977/22.
У пунктах 72, 73 цієї ж постанови ВП ВС зазначено, що у наведеній категорії справ суд при вирішенні питання про те, чи мали дії або бездіяльність органів влади, їх посадових осіб,які становили втручання в право особи, ознаки свавільності, повинен оцінювати: чи були передбачені законом підстави (умови) для відповідних дій працівників поліції (у контексті цієї справи), чи були вони виправданими (необхідними) та пропорційними до конкретних обставин.
Втручання не буде свавільним, якщо: воно відбулося згідно із законом; воно переслідує легітимну мету і є пропорційним до цієї мети; воно є необхідним у демократичному суспільстві.
Отже, при вирішенні спору про відшкодування шкоди суд може встановити протиправний характер дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції як обов`язковий елемент деліктної відповідальності за наявності ознак очевидної протиправності чи навіть свавільності таких дій.

За обставин цієї справи, позивач працівниками поліції був притягнутий до адміністративної відповідальності незаконно із накладенням адміністративного стягнення та за відсутності в діях позивача складу правопорушення.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша статті 23 ЦК України).
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).
Під час розгляду справ про відшкодування моральної шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та на яких міркуваннях він у цьому базується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану. Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Наявність заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Порушення прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine).
Відтак, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у виді погіршення здоров`я, можуть підтверджувати завдання моральної шкоди.

Колегія суддів враховує те, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

За таких обставин, колегія суддів вважає встановленим, що внаслідок протиправних дій інспектора Управління патрульної поліції Одеської області, які проявилися у незаконному притягненні позивача до адміністративної відповідальності, який будучи впевненим у тому, що не вчиняв адміністративного правопорушення, у зв`язку з притягненням його до адміністративної відповідальності зазнав психологічного напруження, переживань, розчарувань, був змушений доводити свою невинуватість в судовому порядку, витрачаючи на це свій час та кошти, у зв`язку з чим зазнавав незручностей, що свідчить про завдання йому моральної шкоди.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 01.07.2010 в справі «Недайборщ проти Росії» (п. 9.3) зазначено, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс.

Разом з цим, розмір моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен проводити до її безпідставного збагачення.
Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.

Враховуючи обставини справи, характер та обсяг моральних страждань позивача, яких він зазнав внаслідок неправомірного притягнення його до адміністративної відповідальності, виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості та пропорційності, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.

За встановленим у справі обставинам і визначеним відповідно до них правовідносинам, апеляційний суд констатує, що посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди, про яку йдеться, і що останнім не обґрунтовано підстав, які призвели до заподіяння йому моральних страждань, є юридично неспроможними.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 16 вересня 2024 року змінити, зменшити розмір суми стягнутої судом у рахунок відшкодування моральної шкоди з 36000 грн до 5000 грн та викласти мотивувальну частину рішення суду в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький