ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/1230/25 (922/124/26)	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Усатого В.О. 

без повідомлення (виклику) учасників справи
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдторг Продакшн" (50000, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пр. Поштовий, буд. 1,к.7, код ЄДРПОУ 43631829) 	
до 	1.Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" (61002,м.Харків, вул.Сумська, буд.60, код ЄДРПОУ 00188334) ,  третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача1 - Фонд державного майна України (Україна, 01133, місто Київ, вулиця ГЕНЕРАЛА АЛМАЗОВА, будинок 18/9, код ЄДРПОУ 00032945),  2. Спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості» (61002, м.Харків, вул.Сумська, буд.60, код ЄДРПОУ 45863704),  третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача2 -Товариство з обмеженою відповідальністю «ГІПРОКОКС ЄВРОПА» - «GIPROKOKS EUROPE S.R.O.» (Словацька Республіка, вул. Молдовський Шлях 10/Б, 040 11 м. Кошице, (Moldavska cesta 10/В, 040 11 Kosice))  	
про 	визнання правочину недійсним в межах справи про банкрутство Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" 	

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейдторг Продакшн" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до 1) Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості", 2) Спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю “Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості”, в якій просить суд:
1. визнати недійсним правочин про затвердження вкладу засновника ДП “ГИПРОКОКС” (код ЄДРПОУ 00188334, 61002, України, м. Харків, вул. Сумська, буд.60) у грошовій формі до статутного капіталу Cпільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю “ДЕРЖАВНИЙ ІНСТИТУТ ПО ПРОЕКТУВАННЮ ПІДПРИЄМСТВ КОКСОХІМІЧНОЇ ПРОМИСЛОВОСТІ” (код ЄДРПОУ 45863704, 61002, м. Харків, вул. Сумська, буд.60) шляхом внесення до нього майнових прав інтелектуальної власності як внеску до статутного капіталу, виключні майнові права на які зберігаються за ДП “ГИПРОКОКС” у відповідності до ст. 60 Закону України “Про наукову і науково-технічну діяльність” та декрету Кабінету Міністрів України від 31.12.1992 № 24- 92 “Про впорядкування діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, створених за участю державних підприємств” в розмірі 17 806 581 (сімнадцять мільйонів вісімсот шість тисяч п`ятсот вісімдесят одна) гривня 37 копійок, вартість яких визначена на підставі фінансової звітності ДП “ГИПРОКОКС” та незалежної оцінки, здійсненої відповідно до законодавства України ТОВ “Оцінка24) (код ЄДРПОУ 387270), про затвердження статутного капіталу Cпільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю “ДЕРЖАВНИЙ ІНСТИТУТ ПО ПРОЕКТУВАННЮ ПІДПРИЄМСТВ КОКСОХІМІЧНОЇ ПРОМИСЛОВОСТІ” (код ЄДРПОУ 45863704, 61002, м. Харків, вул. Сумська, буд.60) в розмірі 44 516 453 (сорок чотири мільйони п`ятсот шістнадцять тисяч чотириста п`ятдесят три) гривні 43 копійки, що відповідає 100% статутного капіталу, за рахунок вкладів засновників, про створення Cпільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю “ДЕРЖАВНИЙ ІНСТИТУТ ПО ПРОЕКТУВАННЮ ПІДПРИЄМСТВ КОКСОХІМІЧНОЇ ПРОМИСЛОВОСТІ” (код ЄДРПОУ 45863704, 61002, м. Харків, вул. Сумська, буд.60), який оформлений Рішенням засновників № 12/11- 2024 від 12 листопада 2024 року;
2. розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Суд зазначив, що в межах справи 922/1230/25 ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.04.2025, крім іншого, відкрито провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" (61002, м. Харків, вул. Сумська, 60, код ЄДРПОУ 00188334). Визнано вимоги ініціюючого кредитора - ТОВ "Трейдторг Продакшн" до боржника в розмірі 10 800 000,00 грн основного боргу, 24 224,00 грн - витрат зі сплати судового збору за подання до суду заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство, 72 000,00 грн - витрат на авансування винагороди арбітражному керуючому. Введено мораторій на задоволенні вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном ДП "Гипрококс". Призначено розпорядником майна ДП "Гипрококс" арбітражну керуючу Венську Оксану Олександрівну (адреса для листування: 49000, м. Дніпро, а/с 162; свідоцтво № 174 від 24.04.2013; РНОКПП НОМЕР_1 ).
25.04.2025 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" за №75910.
Частиною другою статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГОСПОДАРСЬКИМ ПРОЦЕСУАЛЬНИМ КОДЕКСОМ УКРАЇНИ. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду позовна заява в межах справи про банкрутство передана на розгляд судді Усатому В.О.
Ухвалою суду від 21.01.2026 залишено без руху позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдторг Продакшн" (вх.№ 124/26 від 16.01.2026).
Надано позивачу строк 10 днів з дня вручення йому цієї ухвали для усунення недоліків, а саме:
- надати належним чином завірену копію Статуту Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості";
- зазначити про відомості щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів , копії яких додано до позовної заяви.
Роз`яснено, що якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статті 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.
30.01.2026 на виконання вимог ухвали суду від 21.01.2026 та в межах строку, встановленого судом, від позивача надійшла заява про усунення недоліків (вх.№2498).
Ухвалою суду від 04.02.2026 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдорг Продакшн" до 1) Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості", 2) Спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю “Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості” до розгляду в межах справи №922/1230/25 про банкрутство Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості". Відкрито провадження у справі №922/1230/25 (922/124/26). Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Запропоновано позивачу в порядку ст.ст. 161, 169 ГПК Україну протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали подати додаткові пояснення із зазначенням підстав залучення до участі у даній справі та правового статусу ОСОБА_1 та Фонду державного майна України з урахуванням положень ГПК України. Встановлено відповідачам строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву разом із доказами надіслання (надання) їх позивачу згідно зі ст. 251 ГПК України. Встановлено відповідачам строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання до суду заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження разом із доказами надіслання (надання) їх позивачу згідно зі ст. 250 ГПК України. Встановлено позивачу строк 5 днів з дня отримання відзиву для подання до суду відповіді на відзив разом із доказами надсилання (надання) її відповідачу згідно зі ст. 251 ГПК України. Встановлено відповідачам строк 5 днів з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду заперечень на цю відповідь разом із доказами надсилання (надання) їх позивачу згідно зі ст. 251 ГПК України. Роз`яснено учасникам справи, що у випадку неподання відповідачем відзиву та/або заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також у разі неподання позивачем відповіді на відзив, а відповідачем - заперечень на відповідь на відзив протягом строків, встановлених цією ухвалою, розгляд справи буде відбуватися за наявними у ній матеріалами після спливу зазначених строків, але в межах строків, встановлених ст. 248 ГПК України.
19.02.2026 до суду від відповідача2 надійшов відзив (вх.№4248), в якому останній просить суд у задоволенні позову відмовити.
19.02.2026 до суду від відповідача1 надійшов відзив (вх.№4270), в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
23.02.2026 до суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю “ГІПРОКОКС ЄВРОПА” - “GIPROKOKS EUROPE S.R.O.” надійшла заява про вступ у справу як третьої особи (вх.№ 4472), в якій останній просить суд:
- залучити Товариство з обмеженою відповідальністю “ГІПРОКОКС ЄВРОПА” - “GIPROKOKS EUROPE S.R.O.” (Словацька Республіка, вул. Молдовський Шлях 10/Б, 040 11 м. Кошице, (Moldavska cesta 10/В, 040 11 Kosice)) у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача2 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдорг Продакшн" до 1) Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості", 2) Спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю “Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості” до розгляду в межах справи №922/1230/25 про банкрутство Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості";
- встановити третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2 - Товариству з обмеженою відповідальністю “ГІПРОКОКС ЄВРОПА” - “GIPROKOKS EUROPE S.R.O.” строк на подання пояснень у справі №922/124/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдорг Продакшн" до 1) Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості", 2) Спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю “Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості” до розгляду в межах справи №922/1230/25 про банкрутство Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості".
24.02.2026 до суду від розпорядника майна Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" надійшла заява по суті справи - відзив на позовну заяву (вх.№4553).
25.02.2026 до суду від Фонду державного майна України надійшло клопотання (вх. №4634), в якому останній просить суд залучити Фонд державного майна України до участі у справі № 922/1230/25 (922/124/26) у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.
26.02.2026 до суду від Фонду державного майна України надійшла заява (вх. №4763), в якій останній уточнює прохальну частину клопотання (вх. №4634 від 25.02.2026) та просить суд залучити Фонд державного майна України до участі у справі № 922/1230/25 (922/124/26) у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача1 - Державного підприємства “Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості”.
Ухвалою суду від 02.03.2026 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю “ГІПРОКОКС ЄВРОПА” - “GIPROKOKS EUROPE S.R.O.”(вх.№4472 від 23.02.2026) - задоволено. Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача2 - Товариство з обмеженою відповідальністю “ГІПРОКОКС ЄВРОПА” - “GIPROKOKS EUROPE S.R.O.” (Словацька Республіка, вул. Молдовський Шлях 10/Б, 040 11 м. Кошице, (Moldavska cesta 10/В, 040 11 Kosice)). Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейдторг Продакшн" (50000, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пр. Поштовий, буд. 1,к.7, код ЄДРПОУ 43631829) направити третій особі копію позовної заяви і доданих до неї документів протягом 5 днів з дня отримання даної ухвали. Третій особі у строк протягом п`яти днів з дня отримання копії даної ухвали таа позовної заяви з додатками подати до суду пояснення щодо позову. Пояснення щодо позову надати з урахуванням вимог ст. 168 ГПК України. Встановити іншим учасникам справи строк для надання відповіді на пояснення третьої особи протягом 5 днів з дня їх отримання.
Ухвалою суду від 02.03.2026 повернуто відзив на позовну заяву розпорядника майна Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" арбітражній керуючій Венській О.О. (вх.№4553 від 24.02.2026) без розгляду.
Ухвалою суду від 02.03.2026 клопотання Фонду державного майна України (вх. №4634 від 25.02.2026) з урахуванням заяви (вх.№4763 від 26.02.2026) - задоволено. Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача1 - Фонд державного майна України ( Україна, 01133, місто Київ, вулиця ГЕНЕРАЛА АЛМАЗОВА, будинок 18/9, код ЄДРПОУ 00032945). Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейдторг Продакшн" (50000, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пр. Поштовий, буд. 1,к.7, код ЄДРПОУ 43631829) направити третій особі копію позовної заяви і доданих до неї документів протягом 5 днів з дня отримання даної ухвали.
25.03.2026 до суду від Спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю “Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості” надійшли додаткові пояснення щодо позову (вх.№7072).
25.03.2026 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдторг Продакшн" надійшла заява (вх.№7105) з додатком у вигляді доказів направлення та доказів вручення позовної заяви, залученим ухвалами суду від 02.03.2026 третім особам.
25.03.2026 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю “ГІПРОКОКС ЄВРОПА” - “GIPROKOKS EUROPE S.R.O.” надійшли письмові пояснення щодо позову (вх.№7114), в яких останній просить суд відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю “Трейдторг Продакшн” до Державного підприємства “Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості”, Спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю “Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості” про визнання правочину недійсним у межах справи про банкрутство Державного підприємства “Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості”.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
Згідно з частиною 3 зазначеної статті судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.
Відповідно до частини 1, пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Суд зазначає, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.
Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що 12.11.2024 ТОВ “GIPROKOKS EUROPE S.R.O.” та ДП “ГИПРОКОКС” прийнято рішення засновників №12/11-2024 Спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю - “Державний інститут проектування підприємств коксохімічної промисловості”, яким, крім іншого :
- було створено Спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю “Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості”, та визначено і затверджено повне і скорочене найменування Товариства;
- визначено місцезнаходження Товариства за адресою: Україна, 61002, Харківська область, місто Харків, вулиця Сумська, будинок 60;
- затверджено вклад засновника ДП “ГИПРОКОКС” у негрошовій формі до статутного капіталу Товариства, шляхом внесення до нього майнових прав інтелектуальної власності як внеску до статутного капіталу, виключні майнові права на які зберігаються за ДП “ГИПРОКОКС” у відповідності до ст. 60 ЗУ “Про наукову і науково-технічну діяльність” та декрету Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1992 року № 24-92 “Про впорядковання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, створених за участю державних підприємств” в розмірі 17 806 581 (сімнадцять мільйонів вісімсот шість тисяч п`ятсот вісімдесят одна) гривня 37 копійок, вартість яких визначена на підставі фінансової звітності ДП “ГИПОРОКОКС” та незалежної оцінки, здійсненої відповідно до законодавства України ТОВ “Оцінка 24”;
- затверджено статутний капітал Товариства у розмірі 44 516 453 (сорок чотири мільйони п`ятсот шістнадцять тисяч чотириста п`ятдесят три) гривні 43 копійки, що відповідає 100 % статутного капіталу, за рахунок внесків засновників. 
Вклади засновників становлять: Товариство з обмежено відповідальністю “ГИПРОКОКС ЄВРОПА”-“GIPROKOKS EUROPE S.R.O.” - 26 709 872 (двадцять шість мільйонів сімсот дев`ять тисяч вісімсот сімдесят дві) гривні 06 копійок, що становить 60% статутного капіталу Товариства, за рахунок грошового внеску; ДП “ГИПРОКОКС” - 17 806 581 (сімнадцять мільйонів вісімсот шість тисяч п`ятсот вісімдесят одна) грн. 37 копійок, що становить 40% статутного капіталу Товариства, шляхом внесення до нього майнових прав інтелектуальної власності, виключні майнові права на які зберігаються за ДП “ГИПРОКОКС”. 
З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 14 листопада 2024 зареєстровано Спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕРЖАВНИЙ ІНСТИТУТ ПО ПРОЕКТУВАННЮ ПІДПРИЄМСТВ КОКСОХІМІЧНОЇ ПРОМИСЛОВОСТІ" (код ЄДРПОУ 45863704, 61002, м. Харків, вул. Сумська, буд.60). 
В межах справи 922/1230/25 ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.04.2025, крім іншого, відкрито провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" (61002, м. Харків, вул. Сумська, 60, код ЄДРПОУ 00188334). Визнано вимоги ініціюючого кредитора - ТОВ "Трейдторг Продакшн" до боржника в розмірі 10 800 000,00 грн основного боргу, 24 224,00 грн - витрат зі сплати судового збору за подання до суду заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство, 72 000,00 грн - витрат на авансування винагороди арбітражному керуючому. Введено мораторій на задоволенні вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном ДП "Гипрококс". Призначено розпорядником майна ДП "Гипрококс" арбітражну керуючу Венську Оксану Олександрівну (адреса для листування: 49000, м. Дніпро, а/с 162; свідоцтво № 174 від 24.04.2013; РНОКПП НОМЕР_1 ).
25.04.2025 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" за №75910.
16.01.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейдторг Продакшн" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до 1) Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості", 2) Спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю “Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості”, в якій просить суд визнати недійсним правочин про затвердження вкладу засновника ДП “ГИПРОКОКС” (код ЄДРПОУ 00188334, 61002, України, м. Харків, вул. Сумська, буд.60) у грошовій формі до статутного капіталу Cпільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю “ДЕРЖАВНИЙ ІНСТИТУТ ПО ПРОЕКТУВАННЮ ПІДПРИЄМСТВ КОКСОХІМІЧНОЇ ПРОМИСЛОВОСТІ” (код ЄДРПОУ 45863704, 61002, м. Харків, вул. Сумська, буд.60) шляхом внесення до нього майнових прав інтелектуальної власності як внеску до статутного капіталу, виключні майнові права на які зберігаються за ДП “ГИПРОКОКС” у відповідності до ст. 60 Закону України “Про наукову і науково-технічну діяльність” та декрету Кабінету Міністрів України від 31.12.1992 № 24- 92 “Про впорядкування діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, створених за участю державних підприємств” в розмірі 17 806 581 (сімнадцять мільйонів вісімсот шість тисяч п`ятсот вісімдесят одна) гривня 37 копійок, вартість яких визначена на підставі фінансової звітності ДП “ГИПРОКОКС” та незалежної оцінки, здійсненої відповідно до законодавства України ТОВ “Оцінка24) (код ЄДРПОУ 387270), про затвердження статутного капіталу Cпільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю “ДЕРЖАВНИЙ ІНСТИТУТ ПО ПРОЕКТУВАННЮ ПІДПРИЄМСТВ КОКСОХІМІЧНОЇ ПРОМИСЛОВОСТІ” (код ЄДРПОУ 45863704, 61002, м. Харків, вул. Сумська, буд.60) в розмірі 44 516 453 (сорок чотири мільйони п`ятсот шістнадцять тисяч чотириста п`ятдесят три) гривні 43 копійки, що відповідає 100% статутного капіталу, за рахунок вкладів засновників, про створення Cпільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю “ДЕРЖАВНИЙ ІНСТИТУТ ПО ПРОЕКТУВАННЮ ПІДПРИЄМСТВ КОКСОХІМІЧНОЇ ПРОМИСЛОВОСТІ” (код ЄДРПОУ 45863704, 61002, м. Харків, вул. Сумська, буд.60), який оформлений Рішенням засновників № 12/11- 2024 від 12 листопада 2024 року.
Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо визнання недійсним правочину, який, як стверджує позивач, оформлений рішенням засновників № 12/11-2024 від 12 листопада 2024 року і стосується створення Спільного підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" (код ЄДРПОУ 45863704) (надалі – спільне підприємство) та формування статутного капіталу зазначеного новоствореного спільного підприємства, тим, що на його думку, внесення майна (майнових прав) боржника до статутного капіталу новоствореного Спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" відбулося всупереч чинному законодавству та з порушенням прав позивача як кредитора.
Так, зокрема, позивач вважає, що боржник - ДП "ГИПРОКОКС" до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання із внесення до статутного капіталу спільного підприємства майна (відчужив майно) у розмірі 17 806 581 грн. 37 коп., внаслідок чого він став неплатоспроможним і виконання його грошових зобов`язань перед позивачем як кредитором стало повністю або частково неможливим. 
Позивач стверджує, що внесення до статутного капіталу спільного підприємства майна у розмірі 17 806 581,37 грн. було здійснено боржником всупереч статуту боржника, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 09.03.2023 № 463, зокрема, пункту 4.14. статуту боржника, згідно якого підприємство боржника не може бути засновником підприємств будь-яких організаційних форм та видів, господарських підприємств, кооперативів; пунктів 11.1. та 11.1.1. статуту боржника, де зазначено, що значним господарським зобов`язанням (правочином) підприємства визнається господарське зобов`язання (правочин), що вчиняється підприємством, якщо ринкова вартість майна, робіт, послуг, чи сума коштів, що є його предметом, становить 10 і більше відсотків вартості активів підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності, а також, незалежно від вартості, значним господарським зобов`язанням (правочином), зокрема, є вчинення правочинів та/або господарських зобов`язань, предметом яких є придбання, відчуження, обтяження, набуття у власність у інший спосіб акцій, часток, а також похідних цінних паперів; пункту 11.2. статуту боржника, рішення про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання (правочину), приймається суб`єктом управління підприємства. В даному контексті позивач звертає увагу на відсутність інформації про прийняття відповідного рішення/надання згоди Фондом державного майна України.
Також позивач стверджує, що створення спільного підприємства та формування статутного капіталу створеного спільного підприємства відбулося із порушенням боржником норм Закону України "Про управління об`єктами державної власності", а саме: частини сьомої статті 11 зазначеного закону, якою визначено, що створення господарських організацій на базі об`єктів державної власності здійснюється за умови, що розмір корпоративних прав держави перевищуватиме 50 відсотків їх статутного капіталу; частини восьмої статті 11 відповідного закону, відповідно до якої створення господарських організацій на базі об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Позивач зазначає про відсутність інформація про погодження Кабінетом Міністрів України.
Позивач вважає, що створення за участі боржника господарського товариства - ТОВ СП “ГИПРОКОКС” (код ЄДРПОУ 45863704) і внесення боржником майна до статутного капіталу зазначеного товариства є правочином, який укладений всупереч чинному законодавству і з метою уникнути в подальшому виконання договірних зобов`язань між відповідачем, як кредитором, є зловживанням правом боржника на розпорядження власною власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору, що відповідає ознакам фраудаторного правочину, як такого, що був спланований заздалегідь і вчинений боржником на шкоду кредитору.
В свою чергу, визнання, на думку позивача, правочину недійсним дозволить повернути у власність боржника передане згідно рішення засновників № 12/11-2024 ТОВ СП “ГИПРОКОКС” від 12.11.2024 майно вартістю 17 806 581,37 грн., що дозволить повністю виконати грошові зобов`язання боржника перед позивачем як кредитором. 
Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд зазначає що ухвалою Господарського суду Харківської області від "24" березня 2026 у справі № 922/1230/25 задоволено клопотання Фонду державного майна України про закриття провадження у справі (вх. № 4053 від 17.02.2026). Закрито провадження у справі. Скасовано мораторій на задоволення вимог кредиторів, введений ухвалою суду від 25.04.2025.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, слід виходити з наступного. 
Звертаючись з вимогами про визнання недійсним правочину, заявник, згідно з положеннями статей 13, 74 ГПК України повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення. Без доведення обставин недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства у суду відсутні підстави для визнання його недійсним.
Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, статтею 20 ГК України, статтею 42 КУзПБ.
За загальним правилом, у спорі про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (висновки, сформовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, від 02.10.2019 у справі № 587/2331/16-ц, від 22.10.2019 у справі № 911/2129/17, від 19.11.2019 у справі № 918/204/18).
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, згідно з якими, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Водночас, спеціальною нормою, що передбачає особливості для процедури банкрутства є ст. 42 КУзПБ.
Відповідно до ч.1 ст. 42 КУзПБ господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
Згідно ч.2 ст. 42 КУзПБ правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.
Отже ст. 42 Кодексу передбачає механізм та можливість визнавати недійсними не лише правочини, але й спростовувати майнові дії боржника. 
У своїх висновках Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в Постанові у справі № 04/01/5026/1089/2011 від 13.02.2019 року зазначив, зокрема, наступне: “ 34. У ст. 20 Закону про банкрутство [Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"] передбачено, що за цим Законом можуть визнаватися недійсними не лише правочини, але й спростовуватися майнові дії боржника. 35. Майнові дії боржника - це вид юридичних дій, як-то вчинки, що здійснені боржником або від імені боржника і мають матеріальний вираз у формі документу будь-якого правочину (угоди, договору), розпорядчого документу, акту, пов`язаного з волевиявленням боржника як суб`єкта правовідносин на відчуження майнових активів боржника або відмову від них. 36. Отже, спростування майнових дій виступає як заперечення, відхилення, оспорювання фактичних даних чи обставин, що визначають правомірність майнових дій боржника, та може мати форму визнання недійсними (незаконними, нечинними) дій боржника, які вчинені щодо розпорядження його майном на підставі рішень власника або його органів управління (керівника боржника, власника боржника, загальних зборів боржника тощо).”.
Положення ст.20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кореспондуються із положеннями ст. 42 КУзПБ.
Як також зазначено у ч. 5 ст. 42 КУзПБ, особи, які вчинили, погодили правочини або вчинили майнові дії, визначені частинами першою і другою цієї статті, несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у межах суми завданих боржнику такими майновими діями збитків.
Таким чином, із системного та буквального тлумачення ст. 42 КУзПБ убачається, що законодавець не диференціює підстави для визнання недійсними правочинів боржника та підстави для спростування його майнових дій у межах провадження у справі про банкрутство, а встановлює єдиний перелік підстав, який однаково застосовується до обох видів поведінки боржника. За таких умов спростування майнових дій боржника за своєю правовою природою є різновидом механізму визнання правочинів недійсними.
Згідно ч. 1 ст.5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу. Суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист їх прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються. Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації права, встановленого вищевказаними нормами.
Відповідно ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Суд зазначає, що належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Так, ефективність обраного засобу юридичного захисту, з практичної та законодавчої точки зору є головним критерієм його обрання. У рішенні від 31.07.2003 у справі “Дорани проти Ірландії” Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття “ефективний засіб” передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Суд звертає увагу, що позивач звернувся з позовом про визнання недійсним правочину, про затвердження вкладу засновника ДП "ГИПРОКОКС"у негрошовій формі до статутного капіталу Спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕРЖАВНИЙ ІНСТИТУТ ПО ПРОЕКТУВАННЮ ПІДПРИЄМСТВ КОКСОХІМІЧНОЇ ПРОМИСЛОВОСТІ" (код ЄДРПОУ 45863704, 61002, м. Харків, вул. Сумська, буд.60) шляхом внесення до нього майнових прав інтелектуальної власності як внеску до статутного капіталу, виключні майнові права на які зберігаються за ДП "ГИПРОКОКС", про затвердження статутного капіталу спільного підприємства, за рахунок вкладів засновників, про створення Спільного підприємства який, на думку позивача оформлений рішенням засновників № 12/11- 2024 від 12 листопада 2024 року.
Суд дотримується усталеної практики Верховного Суду, зокрема наведеної у п. 92 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2024 року у справі № 916/379/23 (провадження № 12-22гс24), що рішення загальних зборів учасників товариства мають розглядатися як акти ненормативного характеру (індивідуальні акти).
При цьому, як також зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2024 року у справі № 916/379/23 (п. 99) у рішеннях вищого органу управління товариства виражається внутрішня воля товариства, такі рішення є передумовою для передачі майна до статутного капіталу.
Водночас, суд приймає до уваги, що позивачем не заявлена позовна вимога про визнання недійсним саме рішення засновників № 12/11- 2024 від 12 листопада 2024 року та у разі наявності - відповідних укладених на його підставі договорів щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності, актів приймання-передачі тощо, що, на переконання суду, не є належним способом захисту прав позивача у даній справі.
Крім того, судом враховано, що на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.10.2022 № 910-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності» Державне підприємство «Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості» прийнято до сфери управління Фонду із сфери управління Мінекономіки згідно з актом приймання-передачі від 20.12.2022.
Згідно з пунктом 4.14. статуту Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" , затвердженого наказом Фонду державного майна України від 09.03.2023 № 463, підприємство не може бути засновником підприємств будь-яких організаційних форм та видів, господарських підприємств, кооперативів. 
Відповідно до пунктів 11.1. та 11.1.1. статуту Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" значним господарським зобов`язанням (правочином) підприємства визнається господарське зобов`язання (правочин), що вчиняється підприємством, якщо ринкова вартість майна, робіт, послуг, чи сума коштів, що є його предметом, становить 10 і більше відсотків вартості активів підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності. Незалежно від вартості значним господарським зобов`язанням (правочином), зокрема, є вчинення правочинів та/або господарських зобов`язань, предметом яких є придбання, відчуження, обтяження, набуття у власність у інший спосіб акцій, часток, а також похідних цінних паперів. 
Згідно з пунктом 11.2. рішення про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання (правочину), приймається суб`єктом управління підприємства.
Натомість, відповідно до положень ст. 60 Закону України “Про наукову і науково-технічну діяльність” Державні наукові установи (крім державних наукових установ оборонно-промислового комплексу), державні університети, академії, інститути МАЮТЬ ПРАВА БУТИ ЗАСНОВНИКАМИ ТА СПІВЗАСНОВНИКАМИ господарських товариств та беруть участь у формуванні статутного капіталу такого господарського товариства виключно шляхом внесення до нього майнових прав інтелектуальної власності, виключні майнові права на які зберігаються за державною науковою установою або державним університетом, академією, інститутом. Визначення вартості майнових прав на об`єкти інтелектуальної власності, що вноситься до статутного капіталу господарського товариства, здійснюється на підставі їх незалежної оцінки. Державні наукові установи, державні університети, академії, інститути направляють повідомлення про створення господарського товариства органу, до сфери управління якого вони належать, та Фонду державного майна України протягом семи календарних днів з дня державної реєстрації господарського товариства. Державні наукові установи, державні університети, академії, інститути розпоряджаються корпоративними правами відповідно до часток (акцій) у статутному капіталі господарських товариств (крім їх відчуження), співзасновниками яких вони є. Права учасника господарського товариства від імені державної наукової установи, державного університету, академії, інституту здійснює її керівник за рішенням вченої ради наукової установи, університету, академії, інституту. Доходи, отримані у вигляді частини прибутку від діяльності господарського товариства (дивіденди), а також доходи, отримані від розпорядження частками (акціями) у статутних капіталах господарських товариств, отримані державною науковою установою, державним університетом, академією, інститутом, що повністю фінансується за рахунок коштів державного бюджету, є власними надходженнями такої наукової установи, закладу вищої освіти та використовуються ними на виконання своїх статутних завдань та виплату винагороди творцям об`єктів права інтелектуальної власності.
Аналогічний дозвіл державним науковим (науково-дослідним, науково-технологічним, науково-технічним, науково-практичним) установам та державним університетам, академіям, інститутам бути співзасновниками господарських товариств виключно шляхом внесення майнових прав інтелектуальної власності як внеску до статутного капіталу таких товариств міститься у Декреті Кабінету Міністрів України від 31.12.1992 № 24- 92 "Про впорядкування діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, створених за участю державних підприємств".
Пунктом 10 "Прикінцеві та перехідні положення" Розділу VI Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Тобто пунктом 10 Розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" визначений пріоритет закріплених у ньому норм, над іншими законами та нормативно-правовими актами.
Аналізуючи твердження позивача про порушення норм Закону України "Про управління об`єктами державної власності", слід виходити з того, що у ч. 2 ст. 3 Закону України “Про управління об`єктами державної власності” зазначено, що дія цього Закону не поширюється на управління об`єктами власності Українського народу, визначеними частиною першою статті 13 Конституції України, а також на здійснення прав інтелектуальної власності та корпоративні права, що виникли внаслідок участі державних наукових (науково-дослідних, науково-технологічних, науково-технічних, науково-практичних) установ та державних університетів, академій, інститутів у створенні господарських товариств шляхом внесення до статутного капіталу такого товариства майнових прав інтелектуальної власності, що належать цим установам та навчальним закладам. 
Більше того, відповідні зміни до ст. 3 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" були внесені саме із прийняттям Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", про що зазначено в пп. 5) п. 3 Розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність".
Тобто, Закон України "Про управління об`єктами державної власності" прямо установлено, що його норми не поширюються на правовідносини з участі державних наукових установ, державних закладів вищої освіти у створенні господарських товариств з метою використання об`єктів права інтелектуальної власності.
За таких обставин, норми ст. 11 Закон України "Про управління об`єктами державної власності", які встановлюють особливості управління та обмеження щодо розпорядження об`єктами державної власності, в тому числі щодо необхідності отримання погодження Кабінету Міністрів України, на які посилається позивач, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
Як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ДП "ГИПРОКОКС", крім іншого, є: 72.19 - дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук.
Також, судом встановлено, що на момент створення спільного підприємства ДП "ГИПРОКОКС" (код ЄДРПОУ 00188334) було включене до Державного реєстру наукових установ, яким надається підтримка держави згідно чинного на той момент Наказу Міністерства освіти та науки України № 815 від 06.06.2024 року, що підтверджується інформацією з зазначеного Державного реєстру. 
Таким чином, на момент вчинення оспорюваних дій Державне підприємство "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" (61002, м. Харків, вул. Сумська, 60, код ЄДРПОУ 00188334) мало статус державної наукової установи, а, отже, підпадало під дію Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", яким регламентоване створення юридичної особи спільного підприємства.
Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 18 червня 2020 року № 5-рп (II)/2020, до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): "закон пізніший має перевагу над давнішим" (lex posterior derogat priori), "закон спеціальний має перевагу над загальним" (lex specialis derogat generali), "закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим" (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.
Аналогічні положення закріплено і у п. 1 ч. 3 ст. 66 Закону України "Про правотворчу діяльність", де зазначено, що у разі виявлення колізії між нормативно-правовими актами різної юридичної сили пріоритет у застосуванні мають норми, що містяться у нормативно-правовому акті вищої юридичної сили. У разі виявлення колізії між нормативно-правовими актами рівної юридичної сили пріоритет у застосуванні мають: норми, що містяться в нормативно-правових актах спеціального законодавства України.
Отже, з моменту набрання чинності 16.01.2016 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" його норми стали спеціальними щодо регулювання правовідносин за участі усіх юридичних осіб, для яких наукова та (або) науково-технічна діяльність є основною, незалежно від організаційно-правової форми та форми власності зазначених юридичних осіб, і зокрема, щодо регулювання участі державних наукових (науково-дослідних, науково-технологічних, науково-технічних, науково-практичних) установ та державних університетів, академій, інститутів у створенні господарських товариств шляхом внесення до статутного капіталу такого товариства майнових прав інтелектуальної власності, що належать цим установам та навчальним закладам, а також щодо правовідносин зі здійснення прав інтелектуальної власності та корпоративні права, що виникли внаслідок такої участі.
Таким чином, нормами Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" як спеціального закону передбачено право державних наукових установ, до яких відноситься Державне підприємство "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" (61002, м. Харків, вул. Сумська, 60, код ЄДРПОУ 00188334) бути засновниками та співзасновниками господарських товариств та брати участь у формуванні статутного капіталу такого господарського товариства виключно шляхом внесення до нього майнових прав інтелектуальної власності, виключні майнові права на які зберігаються за державною науковою установою або державним університетом, академією, інститутом. 
Отже, як вбачається з рішення засновників № 12/11-2024 від 12 листопада 2024 року, створення зазначеного спільного підприємства і формування його статутного капіталу Державним підприємством "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" здійснювалось відповідно до положень ст. 60 Закону України “Про наукову і науково-технічну діяльність”.
При цьому, з рішення засновників № 12/11-2024 від 12 листопада 2024 року не вбачається переходу прав інтелектуальної власності від ДП "ГИПРОКОКС" до створеного товариства, оскільки виключні майнові права зберігаються за ДП "ГИПРОКОКС" у відповідності до ст. 60 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" та декрету Кабінету Міністрів України від 31.12.1992 № 24- 92 "Про впорядкування діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, створених за участю державних підприємств".
Станом на час ухвалення рішення в матеріалах справи відсутні докази переходу права власності на належні ДП "ГИПРОКОКС" об`єкти права інтелектуальної власності до спільного підприємства, зокрема відсутні відповідні відомості про відчуження належних Державному підприємству "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" (61002, м. Харків, вул. Сумська, 60, код ЄДРПОУ 00188334) об`єктів права інтелектуальної власності відповідно до спеціальної інформаційної системи УКРНОІВІ (https://sis.nipo.gov.ua/).
Що стосується тверджень позивача про те, що вчинення спірного правочину було здійснено Державним підприємство "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" всупереч статуту останнього, який затверджений наказом Фонду державного майна України від 09.03.2023 № 463, пункт 4.14. якого містить заборону для відповідача1 бути засновником підприємств будь-яких організаційних форм та видів, господарських підприємств, кооперативів; пунктів 11.1. та 11.1.1. пункту 11.2. які передбачають отримання згоди суб`єктом управління підприємства, яким є Фонд державного майна України, суд звертає увагу на наступне.
Юридична сила закону як основного джерела права, а також його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.
Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його єдиним органом законодавчої влади, яким у відповідності до статті 75 Конституції України є Верховна Рада України.
У Рішенні Конституційного Суду України від 17.10.2002 №17-рп (щодо повноважності Верховної Ради України) зазначено, що Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади, а відтак це означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. 
Вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні їм суперечити, а відтак, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону необхідно застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу (Постанова Верховного Суду від 16.04.2020 по справі № 804/330/17 ).
У законодавстві України закріплений принцип законності та загальне правило щодо переваги нормативно-правового акта вищої юридичної сили над нормативно-правовим актом нижчої юридичної сили (виходячи з ієрархії нормативно-правових актів).
Статут Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" (61002, м. Харків, вул. Сумська, 60, код ЄДРПОУ 00188334), затверджено наказом Фонду державного майна України від 09.03.2023 № 463.
Статтею 19 Закону України "Про правотворчу діяльність" закріплено визначення юридичної сили, як властивості нормативно-правових актів та встановлених ними норм права, що є основою для визначення співвідношення їх взаємної ієрархічної підпорядкованості у системі нормативно-правових актів та встановлено ієрархію нормативно-правових актів, де, зокрема, зазначено, що закони приймаються на основі Конституції України, чинних міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і мають на території України вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, зазначені у пунктах 4-13 цієї частини ( в тому числі і нормативно-правові акти Фонду державного майна України, що відносяться до п. 7 зазначеної статті як нормативно-правові акти інших державних органів) і є обов`язковими до виконання на території України.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19). Про це також зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09.06.2022 у справі № 520/2098/19.
Статут підприємства є актом, в якому закріплені локальні норми матеріального права, що врегульовують відносини, зокрема, стосовно управління юридичною особою (п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 29/1033/13-ц).
Статут юридичної особи є актом, який визначає правовий статус юридичної особи, оскільки він містить норми, обов`язкові для учасників товариства, його посадових осіб та інших працівників, а також визначає порядок затвердження та внесення змін до статуту, який за змістом частини 2 статті 20 Господарського кодексу України може бути визнаний недійсним, якщо його положення, що суперечать законодавству або надають учасникам товариства додаткових прав чи повноважень (постанова Верховного Суду від 12.03.2024 у справі № 910/11122/22).
За загальним правилом норми законів перевалюють над приписами підзаконних актів, у тому числі локальних (ті, що діють на конкретному підприємстві, в установі чи в організації), що знайшло відповідне відображення у судовій практиці.
Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 16 листопада 2021 року у справі № 912/947/20, зазначив, що оскільки статут є локальним нормативним актом, тому у разі, якщо його положення суперечать закону, слід керуватися саме нормами закону.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.12.2020 у справі № 910/10463/19.
Питання участі державних наукових установ (до яких відноситься боржник) у створенні господарських товариств шляхом внесення до статутного капіталу такого товариства майнових прав інтелектуальної власності, що належать цим установам та навчальним закладам, врегульовано ст.60 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", яка не містить вимоги про отримання державною науковою установою згоди від Фонду державного майна України на таку участь.
Таким чином, статут Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" , затверджений наказом Фонду державного майна України від 09.03.2023 № 463, містить положення стосовно участі державних наукових установ у створенні господарських товариств, які суперечать відповідним положенням Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність".
Враховуючи існування колізії між положеннями статуту Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" та нормами Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", суд зазначає, що статут є локальним нормативним актом, тоді як Закон має більшу юридичну силу, тому оскільки положення статуту суперечать Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", у спірних правовідносинах слід керуватися саме нормами зазначеного закону, а не статуту.
Крім того, суд зазначає, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які мають право розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
Частиною 3 статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, які вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, й це передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор має право розраховувати, що всі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.
Вчинення власником майна дій з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимог іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.
Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Такі майнові дії повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Дії, що вчиняються "про людське око", таким критеріям відповідати не може.
Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані зі зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.
Правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.
Отже, будь-який правочин чи інші майнові дії вчинені боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності з огляду на презумпцію фраудаторності правочину, вчиненого боржником на шкоду кредиторам.
Подібні за змістом висновки, зокрема, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.
Велика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові також зауважила, зокрема, що фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.
У Цивільному кодексі України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Натомість Верховний Суд напрацював перелік обставин, які окремо або в сукупності можуть враховуватися при оцінці правочину як фраудаторного. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах. Водночас, остаточну кваліфікацію певного правочину як фраудаторного повинен здійснювати суд в кожній конкретній справі виходячи із встановлених обставин.
Судом встановлено, що 08.04.2025 в межах справи №922/1230/25 до Господарського суду Харківської області через систему "Електронний суд" надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдторг Продакшн" про відкриття провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості", в якій заявник просив суд: прийняти заяву; відкрити провадження у справі про банкрутство ДП "Гипрококс"; визнати грошові вимоги ТОВ "Трейдторг Продакшн" до боржника в розмірі 10800000,00 грн основного боргу, 30280,00 грн витрат зі сплати судового збору, 72000,00 грн витрат на авансування винагороди арбітражному керуючому; призначити розпорядником майна боржника арбітражну керуючу Венську Оксану Олександрівну.
В обґрунтування поданої заяви ТОВ "Трейдторг Продакшн" посилається на неналежне виконання ДП "Гипрококс" умов договорів надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №11/12/24 від 11.12.2024, №23/12/24 від 23.12.2024, №07/01/25 від 07.01.2025, №20/01/25 від 20.01.2025.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.04.2025, крім іншого, відкрито провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" (61002, м. Харків, вул. Сумська, 60, код ЄДРПОУ 00188334). Визнано вимоги ініціюючого кредитора - ТОВ "Трейдторг Продакшн" до боржника в розмірі 10 800 000,00 грн основного боргу, 24 224,00 грн - витрат зі сплати судового збору за подання до суду заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство, 72 000,00 грн - витрат на авансування винагороди арбітражному керуючому.
Отже, станом на дату прийняття рішення засновників № 12/11-2024 від 12 листопада 2024 року у Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" (61002, м. Харків, вул. Сумська, 60, код ЄДРПОУ 00188334), яке є передумовою для передачі майна до статутного капіталу новоствореного спільного підприємства і на дату реєстрації зазначеного спільного підприємства (14.11.2024) були відсутні будь-які зобов`язання перед ТОВ "Трейдторг Продакшн" щодо погашення заборгованості по договорам надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, більше того, самих договорів надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, невиконання яких стало підставою для звернення ТОВ "Трейдторг Продакшн" до суду не існувало . Таким чином, відсутній факт погіршення майнового становища Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" (61002, м. Харків, вул. Сумська, 60, код ЄДРПОУ 00188334), внаслідок участі останнього у створенні Спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕРЖАВНИЙ ІНСТИТУТ ПО ПРОЕКТУВАННЮ ПІДПРИЄМСТВ КОКСОХІМІЧНОЇ ПРОМИСЛОВОСТІ "(код ЄДРПОУ 45863704, 61002, м. Харків, вул. Сумська, буд.60).
Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у госпдарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).
Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Руїс-Матеос проти Іспанії від 23 червня 1993 р.).
Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.
Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.
У п.26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі Надточій проти України суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).
Згідно з вимогами частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої та другої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відмінну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Крім того, згідно з приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто тягар доказування лежить на сторонах.
Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Аналогічна позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 26.02.2024 у справі № 910/6757/23.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а отже вважає необхідним в позові відмовити.
Суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, пункт 29).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про відмову у задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем покладаються на нього.
На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд  

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.
Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.
Позивач- Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейдторг Продакшн" (50000, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пр. Поштовий, буд. 1,к.7, код ЄДРПОУ 43631829).
Відповідач1- Державне підприємство "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" (61002,м.Харків, вул.Сумська, буд.60, код ЄДРПОУ 00188334).
Відповідач2 - Спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості» (61002, м.Харків, вул.Сумська, буд.60, код ЄДРПОУ 45863704) . 
Третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача1 - Фонд державного майна України (Україна, 01133, місто Київ, вулиця ГЕНЕРАЛА АЛМАЗОВА, будинок 18/9, код ЄДРПОУ 00032945).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача2 - Товариство з обмеженою відповідальністю «ГІПРОКОКС ЄВРОПА» - «GIPROKOKS EUROPE S.R.O.» (Словацька Республіка, вул. Молдовський Шлях 10/Б, 040 11 м. Кошице, (Moldavska cesta 10/В, 040 11 Kosice)).
Повне рішення складено та підписано 01.04.2026. 

Суддя		В.О. Усатий