10.02.2026 Справа № 756/12693/25

Унікальний номер 756/12693/25
Номер провадження 2/756/975/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
10 лютого 2026 року м. Київ
Оболонський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Белоконної І.В.
секретаря судового засідання - Погорелової В.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст заявлених вимог
Позивач Комунальне підприємство «Центр організації дорожнього руху» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 140205,42 грн та судові витрати по справі.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що згідно з наказом директора КП «Київдорсервіс» (пізніше перейменовано на КП «Центр організації дорожнього руху») від 13.09.2006 № 39 ОСОБА_1 був прийнятий на посаду водія спеціального вантажного автомобіля.
07.10.2016 приблизно о 13.15 год ОСОБА_1 керуючи службовим автомобілем «ГАЗ-3307», д.н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10.07.2018 у справі № 753/1785/17 відповідача ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортним засобом. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки. Частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 та стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та КР «Центр організації дорожнього руху» 27405,42 грн матеріальної шкоди, 50000,00 грн моральної шкоди та 12800,00 грн витрат на відновлення свого права.
Вироком Київського апеляційного суду від 14.02.2019 вирок Дарницького районного суду м. Києва від 10.07.2018 в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову ОСОБА_2 за вимогами до ОСОБА_1 та КП «Центр організації дорожнього руху» про стягнення моральної шкоди та за вимогами до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення моральної шкоди скасовано. Призначено ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та КП «Центр організації дорожнього руху» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 200000,00 грн.
КП «Центр організації дорожнього руху» виконало у добровільному порядку рішення суду та сплатило на користь потерпілого завдану винуватцем дорожньо-транспортної пригоди грошові кошти у розмірі 140205,42 грн.
Постановою Верховного Суду від 10.06.2021 вироки Дарницького районного суду м. Києва від 10.07.2018 та Київського апеляційного суду від 14.02.2019 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та КП «Центр організації дорожнього руху» про стягнення матеріальної та моральної шкоди скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.10.2024 у справі № 753/13211/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , КП «Центр організації дорожнього руху», ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування майнової та моральної шкоди закрито, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 .
За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст. 1191 ЦК України, позивач зазначав, що підприємство, відшкодувавши шкоду, завдану іншою особою, отримало право зворотної вимоги (регресу) до винної особи (свого працівника) у розмірі виплаченого відшкодування, тобто 140205,42 грн.
Рух справи 
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08.09.2025 відкрито спрощене провадження по справі. 
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений судом належним чином. 
Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10.07.2018 справі № 753/1785/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 та стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та КП «Центр організації дорожнього руху» матеріальну шкоду у розмірі 27405,42 грн, моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн та витрати на відновлення свого права в розмірі 12800,00 грн. Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Позовні вимоги про відшкодування витрат, пов`язаних з втратою працездатності - залишено без розгляду, роз`ясненням права звернення з вказаним позовом у порядку цивільного судочинства. Також вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.
Як вбачається з вказаного вироку, 07.10.2016 приблизно о 13.15 год ОСОБА_1 керуючи автомобілем «ГАЗ-3307», д.н.з. НОМЕР_1 , на Харківській площі в місті Києві в місці виїзду на Бориспільське шосе зі сторони вулиці Світла, розпочав рух заднім ходом. В цей час біля задньої частини автомобіля «ГАЗ-3307» д.н.з. НОМЕР_1 перебував пішохід ОСОБА_2 . Перед початком руху та під час руху ОСОБА_1 допустив порушення вимог Правил дорожнього руху, а саме п. 2.3 Б, п. 10.1 та п. 10.9, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 . 
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З огляду на викладене та відповідно до положення ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10.07.2018, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, відповідно до якого відповідача визнано винуватим у порушенні Правил дорожнього руху.
Згідно наказу № 39-к від 13.03.2006 ОСОБА_1 з 13.03.2006 прийнято на посаду водія спеціального вантажного автомобіля, вантажопідйомністю від 3 до 5 т.
Отже, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах із КП «Київдорсервіс».
Потерпілий ОСОБА_2 під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди був працівником КП «Київдорсервіс», що підтверджується наказом № 12-к від 13.02.2014. 
Рішенням Київської міської ради № 21/2243 від 23.03.2017 перейменовано КП «Київдорсервіс» на КП «Центр організації дорожнього руху.
Вироком Київського апеляційного суду від 14.02.2019 вирок Дарницького районного суду м. Києва від 10.07.2018 в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову ОСОБА_2 за вимогами до ОСОБА_1 та КП «Центр організації дорожнього руху» про стягнення моральної шкоди та за вимогами до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення моральної шкоди скасовано. Призначено ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та КП «Центр організації дорожнього руху» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 200000,00 грн. Призначено новий розгляд в суді першої інстанції провадження за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення моральної шкоди в порядку цивільного судочинства. 
Позивачем КП «Центр організації дорожнього руху» з метою виконання рішень суду перерахувало на рахунок ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 140 205,42 грн, а саме 100000,0 грн моральної шкоди, 27405,42 грн матеріальної шкоди та 12800,00 грн за відшкодування витрат на відновлення права, що підтверджується платіжним дорученням № 466 від 03.04.2019, платіжним дорученням № 410 від 15.03.2019 та платіжним дорученням № 433 від 25.03.2019.
Постановою Верховного Суду від 10.06.2021 вироки Дарницького районного суду м. Києва від 10.07.2018 та Київського апеляційного суду від 14.02.2019 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та КП «Центр організації дорожнього руху» про стягнення матеріальної та моральної шкоди скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.10.2024 у справі № 753/13211/21 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до КП «Центр організації дорожнього руху», третя особа: ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди закрито, у зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_2 .
Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення
Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст.1191 ЦК України.
Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК).
За змістом ч. 1 ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
Умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; 2) нанесення прямої дійсної шкоди; 3) вина в діях або бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала.
Згідно з пунктом 3 частини 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.
Враховуючи те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача під час виконання трудових обов`язків, позивач в порядку ст. 1172 ЦК України відшкодував шкоду, завдану його працівником, з відповідача на користь позивача в порядку регресу підлягає стягненню сума виплаченої потерпілому шкоди у розмірі 140205,42 грн, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду пропорційно задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 15, 1172, 1191 ЦК України, ст.ст. 12, 13,76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 353 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху» (код ЄДРПОУ 32955518, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Чистяківська, 19-А) грошові кошти у розмірі 140205 (сто сорок тисяч двісті п`ять) гривень 42 копійки та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.В. Белоконна