ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/6983/25
19 лютого 2026 року	м.Тернопіль	

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Грицюка Р.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, у якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті страхової виплати відповідно до ст.39 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 498 "Деякі питання надання страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID 19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2" в розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01.01.2021, як члену сім`ї померлої ОСОБА_2 , внаслідок її інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 страхову виплату відповідно до ст.39 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 498 "Деякі питання надання страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID 19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2" в розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01.01.2021, як члену сім`ї померлої ОСОБА_2 , внаслідок її інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження.
Позовні вимоги мотивує тим, що в липні 2024 року із засобів масової інформації дізнався про право на звернення до Пенсійного фонду України у призначенні страхових виплат (разова страхова виплата особі, яка має право на виплату, у разі смерті медичного працівника, що настала внаслідок його інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19), оскільки покійна дружина ОСОБА_2 , працюючи в КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф», надаючи медичну допомогу хворому на COVID-19, інфікувалася та померла.
20.10.2025 позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Тернопільській області у призначенні страхових виплат (разова страхова виплата особі, яка має право на виплату, у разі смерті медичного працівника, що настала внаслідок його інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19), проте отримав відмову.
Такі дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області вважає протиправними та не законними, що і стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою від 15.12.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи та встановив відповідачу 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву.
Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Як слідує із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 06.04.2021, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 про, що 06.04.2021 складено відповідний актовий запис №186. 
Згідно з актом розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що сталося 19 березня 2021 року/дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 в комунальному некомерційному підприємстві "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" ТОР Тернопільської обласної ради від 28.07.2021, затвердженого 30.07.2021 (Форма Н-1/П), причиною смерті ОСОБА_2 стало гостре професійне захворювання із смертельним наслідком, пов`язаним з виробництвом.
Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 22.01.2025 у справі №595/1514/24 встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 14.08.2009 по 05.04.2021.
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 13.05.2025 рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 22.01.2025 у справі №595/1514/24 – залишено без змін.
Постановою Верховного суду від 27.08.2025 рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 22.01.2025 та постанову Тернопільського апеляційного суду від 13.05.2025 залишено без змін.
20.10.2025 позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Тернопільській області із заявою щодо призначення страхових виплат (разова страхова виплата особі, яка має право на виплату, у разі смерті медичного працівника, що настала внаслідок його інфікування гострою распіраторною хворобою COVID 19).
Листом від 30.12.2022 №1064-02 відповідач повідомив позивача про те, що оскільки в рішенні Бучацького районного суду Тернопільської області від 22.01.2025 (справа №595/1514/24) немає чітко визначеного статусу ОСОБА_1 як члена сім`ї, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області вважає, що підстав для призначення страхових виплат у разі смерті медичного працівника у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19 немає.
Позивач, вважаючи відмову в одержанні страхових виплат протиправною, звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 39 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" від 06 квітня 2000 року № 1645-ІІІ, захворювання на інфекційні хвороби медичних та інших працівників, що пов`язані з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження збудниками інфекційних хвороб (надання медичної допомоги хворим на інфекційні хвороби, роботи з живими збудниками та в осередках інфекційних хвороб, дезінфекційні заходи тощо), належать до професійних захворювань. Зазначені працівники державних і комунальних закладів охорони здоров`я та державних наукових установ підлягають обов`язковому державному страхуванню на випадок захворювання на інфекційну хворобу в порядку та на умовах, установлених Кабінетом Міністрів України.
Держава забезпечує страхові виплати в таких розмірах медичним працівникам державних і комунальних закладів охорони здоров`я:
1) у разі встановлення групи інвалідності внаслідок захворювання на коронавірусну хворобу (COVID-19) протягом одного року з дня захворювання, за умови, що таке захворювання пов`язане з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, - залежно від встановленої працівнику групи інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності, але не менше 300-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому встановлено групу інвалідності;
2) у разі смерті працівника - у 750-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
У разі настання обставин, передбачених пунктом 2 частини другої цієї статті, страхова виплата призначається і виплачується разово та в рівних частинах членам сім`ї, батькам та утриманцям померлого працівника протягом одного місяця з дня виникнення права на страхову виплату. Члени сім`ї та батьки померлого працівника визначаються відповідно до Сімейного кодексу України.
Постановою Кабінету Міністрів України №498 від 17 червня 2020 року "Деякі питання надання страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2", затверджений Порядок здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів (далі - Порядок № 498) та Порядок використання фінансової допомоги Фондом соціального страхування України для проведення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2.
Порядок №498 визначає механізм надання Фондом соціального страхування України страхових виплат медичним працівникам державних і комунальних закладів охорони здоров`я у разі їх захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, та членам їх сімей у разі смерті медичного працівника внаслідок інфікування такою хворобою, передбачених статтею 39 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", а також розміри таких страхових виплат.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 498 факт смерті медичного працівника з причин, пов`язаних з його інфікуванням COVID-19 під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, встановлюється комісією (спеціальною комісією) з розслідування (спеціального розслідування), що проводиться відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №337 від 17 квітня 2019 року та оформляється актом розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався (сталося/сталася), за встановленою формою.
Згідно з пунктом 3 Порядку №498 у разі смерті медичного працівника, що настала внаслідок його інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, членам сім`ї, батькам, утриманцям померлого медичного працівника (далі - особи, які мають право на виплату) проводиться виплата в розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року.
Члени сім`ї та батьки померлого медичного працівника визначаються відповідно до Сімейного кодексу України.
У разі відсутності документів, що підтверджують належність до складу сім`ї померлого медичного працівника або перебування на його утриманні, статус члена сім`ї або факт утримання встановлюється в судовому порядку.
Страхова виплата, передбачена пунктом 3 Порядку № 498, призначається і виплачується органами Фонду разово, у рівних частинах особам, які мають право на виплату, протягом одного місяця з дня виникнення права на одноразову допомогу.
Право на одноразову допомогу виникає з дня прийняття органом Фонду заяви (заяв) та документів, визначених пунктом 7 Порядку № 498.
Відповідно до пункту 7 Порядку № 498 для отримання одноразової допомоги особи, які мають право на виплату, звертаються до органу Фонду за зареєстрованим місцем проживання/перебування померлого медичного працівника та подають:
1) заяви кожної особи, яка має право на виплату, або уповноваженого представника про призначення одноразової допомоги із зазначенням інформації про неотримання виплати в іншому органі Фонду за формою, затвердженою виконавчою дирекцією Фонду (за малолітніх або неповнолітніх осіб заяву подає один із батьків або опікун чи піклувальник);
2) копію свідоцтва про смерть медичного працівника (із пред`явленням оригіналу);
3) копії паспорта громадянина України та реєстраційних номерів облікової картки платника податків із пред`явленням оригіналів (копії засвідчуються підписом працівника органу Фонду);
4) копію свідоцтва про народження медичного працівника (у разі виплати грошової допомоги батькам медичного працівника);
5) копію свідоцтва про шлюб (у разі виплати грошової допомоги дружині (чоловікові) медичного працівника);
6) копію свідоцтва про народження дитини (дітей) або відповідне рішення суду (у разі виплати грошової допомоги дитині);
7) примірник акта розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії за встановленою формою;
8) рішення суду про встановлення факту нещасного випадку, факту перебування на утриманні, утримання із заробітної плати (доходу) аліментів, установлення статусу члена сім`ї (за наявності рішення суду з цих питань);
9) довідку роботодавця про утримання із заробітної плати (доходу) померлого медичного працівника на користь особи, яка має право на утримання, аліментів відповідно до закону або рішення суду (у разі такого утримання);
10) інформацію про рахунки, відкриті в банківських установах для перерахування коштів.
Суд встановив, що згідно з актом розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що сталося 19 березня 2021 року/дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 в комунальному некомерційному підприємстві "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" ТОР Тернопільської обласної ради від 28.07.2021, затвердженого 30.07.2021 (Форма Н-1/П), причиною смерті ОСОБА_2 стало гостре професійне захворювання із смертельним наслідком пов`язаним з виробництвом. Таким чином, причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 з профзахворюванням CОVID-19 підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
Відповідно до абзацу 5 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 31 березня 2020 року у справі №205/4245/17 (провадження №61-17628св19).
Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 22.01.2025 у справі №595/1514/24 встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 14.08.2009 по 05.04.2021.
З урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 № 5-рп/99 та положень підпункту 8 пункту 7 Порядку № 498 рішення суду про становлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є документом, який підтверджує його статус як члена сім`ї ОСОБА_2 , що зумовлює його право на отримання допомоги, встановленої Порядком №498.
Відтак, відповідач протиправно відмовив позивачу, посилаючись на відсутність чітко визначеного статусу позивача.
Вирішуючи зазначений спір, суд враховує, що пунктом 2 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №1105-XIV (у редакції Закону України від 21.09.2022 №2620-IX, що набрав чинності 01.01.2023) Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізувано шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону.
Отже, з 01.01.2023 повноваження щодо розгляду документів та призначення одноразової допомоги покладаються на територіальний орган Пенсійного фонду України, який у спірних правовідносинах прийняв рішення щодо відмови у виплаті.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління ПФУ в Тернопільській області щодо відмови позивачу в нарахуванні та виплаті страхових виплат відповідно до статті 39 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 №498 "Деякі питання надання страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID 19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2" в розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01.01.2021, як члену сім`ї ОСОБА_2 .
Відповідно до положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи наведене, позовні вимоги необхідно задовольнити повністю.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивач надав квитанцію про сплату судового збору в сумі 1211,20 грн, що й підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті страхових виплат відповідно до статті 39 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 №498 "Деякі питання надання страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID 19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2" в розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01.01.2021, як члену сім`ї померлої ОСОБА_2 , внаслідок її інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 страхову виплату відповідно до ст.39 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 498 "Деякі питання надання страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID 19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2" у розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01.01.2021, як члену сім`ї померлої ОСОБА_2 , внаслідок її інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження.
Стягнути на користь ОСОБА_1 1211,20 грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 19 лютого 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ); 
відповідач:
- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46001 код ЄДРПОУ 14035769). 

Головуючий суддя Грицюк Р.П.