ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/22741/25
провадження № 2/753/1254/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Заставенко М.О.,
при секретарі - Козін В.Є., Овчаренко К.А.,
за участю
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивава - ОСОБА_2 ,
відповідача - ОСОБА_3 ,
представника відповідача - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про застосування наслідків нікчемності заповіту,
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 (далі по тексту також ОСОБА_1 , позивачка), в особі представника ОСОБА_2 , звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 (далі по тексту також відповідачка, ОСОБА_3 ) про застосування наслідків нікчемності заповіту складеного 17.08.2017 ОСОБА_5 (далі по тексту також заповідач, ОСОБА_5 ) на користь ОСОБА_3 .
Позов обґрунтований такими обставинами. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки - ОСОБА_5 . Протягом останніх трьох років вона з матір`ю не спілкувалась, оскільки її рідна сестра обмежила доступ до матері, навіть про смерть матері не повідомила, тому її не було на похоронах матері. Про смерть матері вона дізналась випадково, під час перебування на кладовищі весною 2023 року, коли відвідувала могилу батька. 10.08.2023 позивачка звернулась до П`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 дізналась що 17.08.2017 ОСОБА_5 склала заповіт яким заповіла все своє майно племінниці ОСОБА_3 . Вважає вказаний заповіт таким, що складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, оскільки ОСОБА_5 , якій на дату складання заповіту виповнилось 78 років, була глухонімою та мала інвалідність ІІ групи внаслідок вад слуху та мовлення, а тому приватний нотаріус не міг записати заповіт зі слів ОСОБА_5 та остання не могла прочитати його вголос, як встановлено чинним законодавством. В порушення вимог ст. 1248, 1253 ЦК України, а також форми посвідчувального напису № 47, встановленої Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010р. № 3253/5 посвідчення заповіту відбулось без свідків. Разом з тим, мати трохи чула, якщо говорити голосно, життєві питання вирішувала самостійно, якщо її не розуміли, вона писала на аркуші, вона вміла читати і писати. Наявність оспорюваного заповіту порушує права позивачки на отримання спадщини за заповітом складеним ОСОБА_5 на її користь 25.10.2011. Враховуючи наведене, позивач вважає заповіт нікчемним та просить виключити заповіт від 17.08.2017 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) відомості про реєстрацію заповіту.
Відповідачка позов не визнала, пославшись на такі обставини. Заповіт від 17.08.2017 складено у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт особисто підписаний заповідачем, посвідчений нотаріусом та зареєстрований у реєстрі, що свідчить про те, що вимоги щодо форми заповіту та його посвідчення, визначені законом, дотримано. 
Вважає, що кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, порушить принцип свободи заповіту. Також зазначила, що заповіт від 25.10.2011, складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , виражає волю того ж самого спадкодавця, що на момент складання такого заповіту була глухонімою й мала інвалідність. Заповіт від 25.10.2011 засвідчений тим самим приватним нотаріусом КМНО Герасименко Н.М., має ідентичний зміст, проте, позивач не ставить питання про нікчемність такого заповіта та про застовування наслідків нікчемності такого заповіту. ОСОБА_1 протягом багатьох років не спілкувалась зі своєю матір`ю, не піклувалась про неї, не цікавилась долею матері, на похоронах своєї матері вона не була. Після початку повномасштабного вторгнення рф до України відповідачка виїхала з дитиною до Німеччини, в той же час вона постійно спілкувалась з бабусею, в тому числі засобами відео зв`язку, між ними були дуже близькі та теплі стосунки. За бабусею доглядала її мати - рідна сестра позивачки.
Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду.
Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 11.11.2025 відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання.
26.11.2025 до суду від представника відповідача - адвоката Новікової В.О. надійшов відзив на позовну заяву.
02.12.2025 представником позивача подано відповідь на відзив.
Ухвалою судді від 20.01.2026 задоволено клопотання позивача про проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції.
26.01.2026 представник позивача подав до суду додаткові пояснення у справі. 
26.01.2026 представник позивача подав до суду клопотання про витребування доказів. 
Протокольними ухвалами суду від 27.01.2026 відмовлено у задоволення клопотання про витребування доказів, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Ухвалою судді від 13.03.2026 задоволено клопотання позивача про проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції.
16.03.2026 представник позивача подав до суду заяву, в якій додатково виклав позицію позивача. 
18.03.2026 представник позивача подав клопотання про застосування до представника відповідача заходів процесуального примусу шляхом стягнення штрафу.
В судовому засіданні 19.03.2026 в задоволенні клопотання про застосування до представника відповідача та відповідача заходів процесуального примусу протокольною ухвалою суду відмовлено. Протокольною ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання про виготовлення письмової ухвали за прийнятими судом рішеннями.
23.03.2026 представник позивача подав до суду клопотання про відкладення судового засідання. Розгляд справи відкладено на 30.03.2026.
27.03.2026 представник позивача подав до суду письмові зауваження протоколу судового засідання.
30.03.2026 за результатами розгляду заяви представника позивача заяви про відвід судді у задоволенні заяви ухвалою суду було відмовлено, протокольною ухвалою суду відмовлено у прийнятті письмових зауважень на протокол судового засідання.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин .
Позивач ОСОБА_1 являється донькою ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 9).
25.11.2011 ОСОБА_5 склала заповіт, відповідно до якого заповіла земельну ділянку в АДРЕСА_1 , дочці ОСОБА_1 . Заповіт був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М.та зареєстрований в реєстрі за № 5113. Заповідач власноручно зробив запис про те, що заповіт прочитаний нею про себе та власноручно підписаний, текст заповіту зрозумілий та відповідає її волі. (а.с. 10). 
17.08.2017 ОСОБА_5 склала заповіт, відповідно до якого заповіла все своє майно ОСОБА_3 . Заповіт був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3405. Заповіт на прохання заповідача записано з її слів за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (комп`ютера) нотаріусом. Заповіт підписаний заповідачем та містить її власноручний запис про те,що цей заповіт нею прочитаний та власноручно підписаний. (а.с. 15).
Факт власноручного виконання запису та підпису заповідачем сторонами не заперчувався.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 12).
10.08.2023 ОСОБА_1 звернулася до П`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 (а. с. 13).
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва № 760/16220/24 від 09.05.2025 визначено ОСОБА_3 додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_5 була глухонімою людиною, разом з тим, вміла читати та писати, що не заперечувалось сторонами. 
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
При здійсненні правосуддя (ст. 5 ЦПК) суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.
Відповідно до ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).
Згідно з п.п. 1.1., 1.2., 1.4., 1.6, 1.7., 1.8, 1.11 глави 3 розділу ІІ Порядку № 296/5 нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу. Посвідчення заповіту через представників не допускається. Заповіт особисто підписує заповідач. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою.
На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Тобто Цивільним кодексом України та Порядком № 296/5 встановлені вимоги щодо посвідчення заповіту при свідках у разі, якщо заповідач через фізичні вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може сам прочитати або власноручно підписати заповіт.
Вимоги до форми заповіту, передбачені нормами ст. 1247 ЦК України, названі загальними, тому що вони стосуються як випадків посвідчення заповіту нотаріусом, так і іншими особами, яким законом надані такі повноваження.
Згідно з ч.ч.1-3 ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.
Ст. 1253 ЦК України передбачена можливість посвідчення заповіту при свідках, яке відбувається за бажанням заповідача. У випадках, встановлених абз.3 ч.2 ст. 1248 і ст..1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.
Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_5 була глухонімою, мала інвалідність ІІ-ї групи з дитинства. Стверджує, що з врахуванням глухонімоти заповідачка при посвідчені заповіту обов`язково мали бути присутні свідки.
Право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. 
Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.
Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.
Кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у ч.1 ст. 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту.
За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю.
За загальним правилом, визначеним ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що є одним із основоположних його принципів. За змістом частини третьої зазначеної норми, обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які посилається особа як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на кожну із сторін.
Згідно із ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частинах першій-третій ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В ході розгляду справи, позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що хвороба ОСОБА_5 впливала на можливість самостійно прочитати нею заповіт і висловити будь-яку незгоду з його текстом письмово. Твердження позивача про те, що ОСОБА_5 була глухонімою, на переконання суду, не спростовують можливості ОСОБА_5 на реалізацію її конституційних прав, щодо вираження своєї особистої волі, яка відображається в заповіті, що оскаржується. Крім того, суд критично ставиться до вказаних тверджень, оскільки як вбачається з матеріалів справи, при підписанні заповіту у 2011 році, так і при підписанні оскаржуваного заповіту, були відсутні свідки, і в обох випадках заповіт було прочитано заповідачем про себе, про що зазначено нотаріусом.
Також не надано доказів того, що складання заповіту на відповідача ОСОБА_3 не було вільним і не відповідало волі заповідача.
Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає що оскаржуваний заповіт відповідає вимогам ЦК України щодо форми та порядку посвідчення, його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача, а тому відсутні підстави для його кваліфікації як нікчемного, відповідно, відсутні підстави для застосування наслідків нікчемного правочину.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 141, 206, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про застосування наслідків нікчемності заповіту - відмовити.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: М.О. Заставенко
Повний текст рішення складений 07.04.2026.