ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/10379/24 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Костюкевича С.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брама Інжинірінг» до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправним та скасування припису, 
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Брама Інжинірінг» (далі ТзОВ «Брама Інжинірінг», товариство, позивач) звернулося з позовом до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі Західне міжрегіональне управління, контролюючий орган, відповідач) про визнання протиправним та скасування припису №ЗХ/ВЛ/16726/231П від 14.06.2024.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03.01.2025, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2025, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано припис Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ЗХ/ВЛ/16726/231П від 14 червня 2024 року.
Постановою ВСУ від 21.11.2025 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.01.2025 та постанову Восьмою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2025 скасовано; а справу № 140/10379/24 – передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Підставою для скасування рішень судів І та ІІ інстанцій Верховним судом зазначено, що суди попередніх інстанцій зробили предчасний висновок про відсутність будь-яких правовідносин між ТОВ «Брама Інжинірінг» та ОСОБА_1 виключно на підставі відсутності наказу про прийняття на роботу і трудової книжки, чим допустили помилкове тлумачення положень частини другої статті 24 КЗпП України.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 прийнято до провадження провадження у дану справу, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження.
Сторонам по справі запропоновано надати суду додаткові пояснення та всі наявні в них докази, що підтверджують позовні вимоги та заперечення з врахуванням висновків Верховного Суду у постанові від 21.11.2025, проте ТзОВ «Брама Інжинірінг» не подано до суду будь-яких пояснень на підтвердження позовних вимог чи заперечень щодо постанови ВСУ від 21.11.2025 у справі №140/10379/24.
Представник Західного міжрегіонального управління у поданому до суду відзиві на позов заперечив позовні вимоги та у їх задоволенні просив відмовити. Зазначив, що на адресу Міжрегіонального управління надійшло звернення ОСОБА_1 від 23.05.2024 щодо порушень ТзОВ «Брама-Інжиніринг» законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин (вх. від 23.05.2024 №Ц-583/ ЗХ-24), тому згідно абзацу 5 частини 1 ст.6 Закону №877-V та з урахуванням Наказу Міністерства економіки України від 16.06.2023 № 5782 «Про здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) протягом періоду воєнного стану» відповідачем одержано лист-погодження Державної служби України з питань праці від 03.06.2024 №ЦА-2783/1/2.4.1- 24а на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю), на основі якого видано наказ про здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) від 10.06.2024 №294/ЗХ/ЗК та направлення на проведення позапланового заходу від 10.06.2024 №ЗХ/1/9119-24. 
Вказав, що посадовими особами Західного міжрегіонального управління в період з 13 по 14.06.2024 на підставі вищевказаних наказу від 10.06.2024 №294/ЗХ/ЗК та направлення від 10.06.2024 №ЗХ/1/9119-24 проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) у формі перевірки за додержанням законодавства у сфері праці ТзОВ «Брама Інжинірінг» з питань визначених вищевказаними наказом та направленням. Предметом перевірки визначено наведені у зверненні від 23.05.2024 факти порушення прав заявника, зокрема вимоги законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин та, проаналізувавши трудові договори з найманими працівниками, накази про прийняття на роботу працівників, відомості про нарахування заробітної плати, табелі обліку робочого часу, пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_1 працювала в ТзОВ «Брама-Інжиніринг» головним бухгалтером з 6 лютого по 1 квітня 2004 року без належного оформлення трудових відносин. 
За результатами проведеної перевірки уповноваженими посадовими особами Західного міжрегіонального управління відповідно до ч. 6 ст. 7 Закону №877-V складено акт позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці ТзОВ «Брама-Інжиніринг» від 14.06.2024 №ЗХ/ ВЛ/16726/231, яким встановлено порушення вимог ч. 1 ст. 21 КЗпП, ч. 4 ст. 24 КЗпП.
Зауважив, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства про працю, посадовими особами Західного міжрегіонального управління складено припис про усунення виявлених порушень законодавства у сфері праці від 14.06.2024 №ЗХ/ВЛ/16726/231/П, яким зобов`язано директора ТзОВ «Брама-Інжиніринг» ОСОБА_3 усунути виявлені порушення законодавства про працю.
Вважає, що з огляду на покладені на Західне міжрегіональне управління завдання та в межах наданих йому законом повноважень, уповноваженими посадовими особами цього органу на законних підставах, у повній відповідності до вимог чинного законодавства, було винесено оскаржуваний припис від 14.06.2024 № ЗХ/ВЛ/16726/231/П.
З наведених підстав просить у задоволенні позову відмовити.
Інших заяв по суті справи не надходило.
В судове засідання представники сторін не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.
Частиною другою статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.
Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. 
Як передбачено частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, з наступних мотивів та підстав.
Судом встановлено, що на адресу Міжрегіонального управління надійшло звернення ОСОБА_1 від 23.05.2024 щодо порушень ТзОВ «Брама Інжинірінг» законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин (вх. від 23.05.2024 №Ц-583/ЗХ-24) (а.с.25).
Західним міжрегіональним управлінням одержано лист-погодження Державної служби України з питань праці від 03.06.2024№ЦА-2783/1/2.4.1-24а на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) в тому числі на ТзОВ «Брама Інжинірінг».
На основі отриманого погодження, Західним міжрегіональним управління видано наказ про проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) у формі перевірки ТзОВ «Брама Інжинірінг» від 10.06.2024 №294/ЗХ/ЗК та направлення на проведення позапланового заходу від 10.06.2024 №ЗХ/1/9119-24 (а.с.80-81).
Посадовими особами Західного міжрегіонального управління в період з 13 по 14 червня 2024 року на підставі наказу від 10.06.2024 №294/ЗХ/ЗК та направлення від 10.06.2024 №ЗХ/1/9119-24 проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) у формі перевірки за додержанням законодавства у сфері праці ТзОВ «Брама Інжинірінг» на предмет порушення прав заявниці ОСОБА_1 в частині неоформлення трудових відносин.
За результатами перевірки складено акт позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці ТзОВ «Брама Інжинірінг» від 14.06.2024 №ЗХ/ВЛ/16726/231, у якому констатовано порушення вимог законодавства у сфері праці у товариством, зокрема, ч. 1 ст. 21 КЗпП, ч. 4 ст. 24 КЗпП України. В акті перевірки вказано, що проаналізувавши трудові договори з найманими працівниками, накази про прийняття на роботу працівників, відомості про нарахування заробітної плати, табелі обліку робочого часу, пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_1 працювала в ТзОВ «Брама Інжинірінг» головним бухгалтером з 06 лютого по 01 квітня 2024 року. Весь цей час працювала без належного оформлення трудових відносин. Враховуючи вищенаведене, встановлено, що керівник ТзОВ «Брама Інжинірінг» допустив до роботи ОСОБА_1 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 21, ч. 4 ст. 24 КЗпП України.
На підставі акта позапланового заходу державного нагляду (контролю) від 14.06.2024 №ЗХ/ВЛ/16726/231, посадовими особами Західного міжрегіонального управління складено припис про усунення виявлених порушень законодавства у сфері праці від 14.06.2024 №ЗХ/ВЛ/16726/231/П, яким зобов`язано директора ТзОВ «Брама Інжинірінг» ОСОБА_3 усунути виявлені порушення законодавства про працю (а.с.10).
ТзОВ «Брама Інжинірінг» подана скарга на припис від 14.06.2024 №ЗХ/ВЛ/16726/231/П начальнику Західного міжрегіонального управління, яка рішенням від 29.07.2024 залишена без задоволення, а припис – без змін.
Вважаючи припис Західного міжрегіонального управління від 14.06.2024 №ЗХ/ВЛ/16726/231/П протиправним та необґрунтованим, позивач звернувся до адміністративного суду із даним позовом.
Постановою ВСУ від 21.11.2025 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.01.2025 та постанову Восьмою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2025 скасовано; а справу № 140/10379/24 – передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Підставою для скасування рішень судів І та ІІ інстанцій Верховним судом зазначено, що суди попередніх інстанцій зробили передчасний висновок про відсутність будь-яких правовідносин між ТзОВ «Брама Інжинірінг» та ОСОБА_1 виключно на підставі відсутності наказу про прийняття на роботу і трудової книжки, чим допустили помилкове тлумачення положень частини другої статті 24 КЗпП України, зокрема, не перевірено та не надано правової оцінки наведеним обставинам, чи здійснювала ОСОБА_1 введення бухгалтерського обліку на постійній основі протягом періоду з 06 лютого по 01 квітня 2024 року; чи мала ОСОБА_1 доступ до електронного підпису директора ТзОВ «Брама Інжинірінг» та корпоративних програм обліку підприємства; чи отримувала ОСОБА_1 поточні доручення від керівника ТОВ «Брама Інжинірінг» щодо виконання конкретних завдань; чи підписувала ОСОБА_1 фінансову звітність від імені ТзОВ «Брама Інжинірінг» та чи взаємодіяла з контролюючими органами від імені Товариства.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам при новому розгляді справи, суд першої інстанції виходить з наступних приписів законодавства. 
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України від 17 лютого 2022 року № 2073-IX «Про адміністративну процедуру» (далі – Закон № 2073-IX) здійснення адміністративним органом дискреційного повноваження вважається законним у разі дотримання таких умов: 1) дискреційне повноваження передбачено законом; 2) дискреційне повноваження здійснюється у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законом; 3) правомірний вибір здійснено адміністративним органом для досягнення мети, з якою йому надано дискреційне повноваження, і відповідає принципам адміністративної процедури, визначеним цим Законом; 4) вибір рішення адміністративного органу здійснюється без відступлення від попередніх рішень, прийнятих тим самим адміністративним органом в однакових чи подібних справах, крім обґрунтованих випадків.
Згідно з частиною третьою статті 11 Закону № 2073-IX адміністративний орган зобов`язаний використовувати свої повноваження з метою, з якою такі повноваження надані. Мета, з якою надано повноваження, визначається законом або випливає з його положень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, відповідно до частини другої статті 2 КАС України, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Таким чином, суд здійснює перевірку рішень суб`єктів владних повноважень на предмет їх відповідності вимогам закону, дотримання меж повноважень та встановленого порядку, а також забезпечення принципу пропорційності. Водночас суд не наділений повноваженнями самостійно визначати доцільність обраного адміністративним органом заходу реагування чи замінювати його на інший, оскільки це перебуває в дискреційних повноваженнях органу.
Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 825/602/17 та від 22 серпня 2018 року у справі № 826/10548/17 (щодо визначення поняття «дискреційні повноваження»).
Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (частини перша, четверта, шоста і сьома статті 43 Конституції України).
Право на працю закріплене також в ключових міжнародних документах, зокрема статті 6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права 1966 року.
Укладаючи трудовий договір з роботодавцями, громадяни реалізують своє конституційне право на працю, добровільно вступають у трудові правовідносини, набуваючи конкретних трудових прав і обов`язків; трудовий договір є основним юридичним фактом, із яким пов`язано виникнення, зміна чи припинення трудових правовідносин (абзац третій пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 лютого 2023 року № 1-р/2023).
Пункт другий частини п`ятої статті 50 Закону України від 05 липня 2012 року № 5067-VI «Про зайнятість населення» визначає, що роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.
Власник підприємства або уповноважений ним орган, відповідно до абзацу першого Порядку повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 413, подає до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування повідомлення про прийняття працівника на роботу.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 24 КЗпП України).
Тобто фактичний допуск працівника до роботи є підставою для визнання трудового договору укладеним, навіть якщо він не був оформлений у письмовій формі.
Верховний Суд у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 0540/5987/18-а дійшов висновку, що характерними ознаками трудових відносин є: систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат); підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку; виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28 липня 2010 року № 327; обов`язок роботодавця надати робоче місце; дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.
У постанові від 20 січня 2023 року у справі № 824/849/18-а Верховний Суд додатково вказав, що основними ознаками трудового договору є: праця юридично несамостійна, що протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи) шляхом виконання вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.
При цьому без оформлених трудових відносин особа (працівник) позбавляється конституційних гарантій, передбачених, зокрема, статтями 43 (кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення та право на своєчасне одержання винагороди за працю) та 45 (кожен, хто працює, має право на відпочинок, яке забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час; максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та право на оплачувану щорічну відпустку, вихідні та святкові дні) Конституції України (постанова Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 0540/8959/18-а).
Державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Таким органом є Державна служба України з питань праці (Держпраці), яка, відповідно до пункту 3 Положення Про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, реалізує державну політику, зокрема, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення.
Для здійснення планового або позапланового заходу Державна служба з питань праці, з огляду на частину першу статті 7 Закону № 877-V, видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.
На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою (частина друга статті 7 Закону № 877-V).
Суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю) (частина третя статті 6 Закону № 877-V)
Для цього, відповідно до частини п`ятої статті 7 Закону № 877-V, перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі-підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).
Отже, обов`язок пред`явлення посвідчення (направлення) виникає безпосередньо перед початком здійснення заходу, тобто в момент фактичного прибуття інспектора на місце проведення перевірки. Водночас Закон № 877-V не встановлює обов`язку попереднього направлення цих документів суб`єкту господарювання до моменту початку перевірки.
ТзОВ «Брама Інжинірінг» у позовній заяві покликалося на порушення інспектором праці вимог статей 6, 7 Закону № 877-V щодо повідомлення про проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю).
З метою забезпечення належного інформування ТзОВ «Брама Інжинірінг» про позапланову перевірку та створення умов для присутності його керівника або уповноваженої особи, відповідач направив на контактний номер телефону позивача, зазначений у ЄДР, копії наказу від 10 червня 2024 року № 294/ЗХ-ЗК та направлення від 10 червня 2024 року №ЗХ/1/9119-24.
Контролюючий орган вправі повністю покладатися на відомості, внесені до ЄДР, а недбале виконання підприємством обов`язку щодо оновлення таких даних (пункт 18 частини другої статті 9 та абзац перший частини четвертої статті 17 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб—підприємців та громадських формувань») не може бути підставою для визнання дій інспектора протиправними. Такий підхід відповідає принципу належної обачливості у відносинах між державою та суб`єктами господарювання.
Крім того, відповідно до частин першої та другої статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 про інспекцію праці у промисловості й торгівлі 1947 року (далі – Конвенція № 81), ратифікованої Законом України від 08 вересня 2004 року № 1985-IV, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право безперешкодно, без попереднього повідомлення і у будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції, а також наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм. У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків.
Тлумачення статті 12 Конвенції № 81 дає підстави для висновку, що поняття «підприємство, яке підлягає інспекції» не зводиться виключно до юридичної адреси суб`єкта господарювання, зазначеної у ЄДР, а інспектор праці зобов`язаний здійснювати нагляд (контроль) за дотриманням трудового законодавства саме там, де фактично виконуються роботи працівниками. Обмеження інспекційних відвідувань виключно юридичною адресою (яка часто не збігається з реальним місцем провадження діяльності) суперечило б меті державного нагляду (контролю) та фактично позбавляло б працівників ефективного захисту їхніх прав.
Враховуючи статтю 9 Конституції України та статтю 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України», положення Конвенції № 81 мають пріоритет над нормами Закону № 877-V у частині визначення місця проведення інспекційного відвідування.
У постанові від 31 жовтня 2024 року у справі № 300/6438/21 Верховний Суд вказав, що сенс інспекційного відвідування у багатьох випадках і полягає у раптовості та несподіваності перевірки, завдяки чому у випадку об`єктивної дійсності і можливо виявити певні порушення законодавства про працю, зокрема, фактичний допуск особи до роботи без укладення трудового договору.
Метою інспекційного відвідування щодо виявлення неоформлених трудових відносин є саме фіксація фактичного виконання робіт працівниками безпосередньо в момент перевірки. Тому вимога про обов`язкову присутність керівника (або його представника) суб`єкта господарювання на початку інспекційного відвідування не є абсолютною, зокрема з огляду на положення Конвенції № 81. Очікування прибуття керівника (або його представника) створювало б можливість для роботодавця усунути ознаки порушень (зокрема, шляхом залишення робочих місць особами, допущеними до роботи без належного оформлення), що нівелювало б ефективність державного нагляду (контролю) та суперечило б принципу раптовості, який є ключовим для досягнення мети інспекції праці.
Суд також звертає увагу на те, що формальні порушення або недоліки під час перевірки чи фіксації порушення трудового законодавства не є безумовною підставою для скасування її результатів, якщо вони не перешкоджають встановленню суті справи та виявленню порушення (пункт 85 постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року у справі № 120/12494/23).
У такому разі неповідомлення ТзОВ «Брама Інжинірінг» про позаплановий захід державного нагляду (контролю) через неактуальні контактні дані, а також здійснення інспекційного відвідування за місцем фактичного виконання робіт, а не за юридичною адресою Товариства, не є порушеннями, що впливають на законність проведеної перевірки. Такі дії інспектора узгоджуються зі стандартами Конвенції № 81 та спрямовані на досягнення легітимної мети — захист прав особи, яка звернулася зі скаргою про можливе використання неоформлених трудових відносин.
Особливістю спору у цій справі є те, що позивач визнавав фактичне ведення ОСОБА_1 бухгалтерського обліку ТзОВ «Брама Інжинірінг» на підставі договору б/н про надання послуг, укладеного 01.01.2024 між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , і договору № 01/01/2024 про надання бухгалтерських послуг, укладеного 01.01.2024 між ТзОВ «Брама Інжинірінг» та ФОП ОСОБА_4 . 
Тобто ТзОВ «Брама Інжинірінг» стверджувало, що не має прямих трудових чи договірних відносин з ОСОБА_1 та не давало їй доручень, при цьому робота була організована в офісі ФОП ОСОБА_4 , яка і здійснювала оплату фактичному виконавцю.
Згідно з частиною другою статті 3 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі — Закон № 996-XIV) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів (частина друга статті 8 Закону № 996-XIV).
Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів (частина третя статті 8 Закону № 996-XIV).
Частина четверта статті 8 Закону № 996-XIV визначає, що для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно з дотриманням вимог цього Закону обирає форми його організації:
- введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером;
- користування послугами спеціаліста з бухгалтерського обліку, зареєстрованого як підприємець, який здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи;
- ведення на договірних засадах бухгалтерського обліку централізованою бухгалтерією або підприємством, суб`єктом підприємницької діяльності, самозайнятою особою, що провадять діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності;
- самостійне ведення бухгалтерського обліку та складання звітності безпосередньо власником або керівником підприємства.
Тобто законодавець передбачає два варіанти організації бухгалтерського обліку на договірних засадах: - укладення договору з ФОП-бухгалтером (суб`єктом підприємницької діяльності, самозайнятою особою, що провадять діяльність у сфері бухгалтерського обліку), який особисто надає послуги; - укладення договору з підприємством (юридичною особою), що провадять діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності.
Водночас обрання підприємством певної форми організації бухгалтерського обліку не виключає можливості виникнення фактичних трудових відносин з особою, яка безпосередньо виконує функції головного бухгалтера.
Головний бухгалтер належить до посадових осіб юридичних осіб, створених у формі товариств (частина перша статті 99-1 Цивільного кодексу України). Подібна норма існувала у частині третій статті 65 Господарського кодексу України (втратив чинність 28 серпня 2025 року відповідно до пункту 3 статті 17 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 09 січня 2025 року № 4196-IX).
Посадову особу головного бухгалтера може бути притягнуто до адміністративної відповідальності (за порушення податкового законодавства, правил бухобліку тощо) та кримінальної відповідальності (зокрема, стаття 212 Кримінального кодексу України). Головний бухгалтер також відповідає за збитки, завдані підприємству.
З огляду на частину сьому статті 8 Закону № 996-XIV головний бухгалтер або особа, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства: забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; бере участь в оформленні матеріалів, пов`язаних з нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки і псування активів підприємства; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства; подає інформацію центральному органу виконавчої влади у випадках, передбачених законодавством про запобігання легалізації доходів.
Тобто функції головного бухгалтера поєднують організацію контролю за відображенням господарських операцій на рахунках обліку, поданням фінансової звітності та контроль за повнотою і достовірністю обліку.
Наведені функції мають характер постійної, систематичної, безперервної діяльності, що здійснюється у безпосередньому підпорядкуванні керівництву підприємства.
У разі якщо бухгалтерський облік підприємства ведеться підприємством, що провадить діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності, фінансову звітність підписують керівник підприємства або уповноважена особа, а також керівник підприємства, що провадить діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності, або уповноважена ним особа (частина перша стаття 11 Закону № 996-XIV). 
Уповноважена особа у цьому контексті — це особа, яка діє від імені керівника підприємства на підставі довіреності (статті 237, 244 Цивільного кодексу України) або відповідно до статуту юридичної особи (частина перша статті 92 Цивільного кодексу України).
Тобто частину першу статті 11 Закону № 996-XIV слід тлумачити на користь того, що керівник підприємства, що провадить діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності, або уповноважена ним особа має забезпечувати ведення бухгалтерського обліку, нести відповідальність за його організацію та підписувати фінансову звітність.
У справі, що розглядається, ТзОВ «Брама Інжинірінг» уклало договір з ФОП ОСОБА_4 , однак фактично бухгалтерські послуги надавалися не ФОП ОСОБА_4 , а іншою особою – ОСОБА_1 .
Суд зазначає, що бухгалтерський облік ведеться підприємством безперервно з дня його реєстрації до дня ліквідації згідно з частиною першою статті 3 Закону № 996-XIV. Оскільки кожна господарська операція підлягає відображенню у первинних документах та регістрах бухгалтерського обліку, така діяльність за своїм характером є процесом праці, а не виконанням конкретного завдання з досягненням індивідуально визначеного результату, що є характерним для цивільно-правових відносин.
У такому разі, якщо організація бухгалтерського обліку здійснюється не на договірних засадах з суб`єктом підприємницької діяльності, що провадить діяльність у сфері бухгалтерського обліку, а фізична особа, яка не має статусу підприємця чи самозайнятої особи у сфері бухгалтерського обліку, фактично виконує функції головного бухгалтера підприємства, слід вважати такі правовідносини трудовими та вимагати їх належного оформлення відповідно до вимог статті 24 КЗпП України.
Кваліфікація дій роботодавця як порушення трудового законодавства є прямим обов`язком інспектора праці, відповідно до статті 259 КЗпП України, та належить до його компетенції.
Суд наголошує, що для виконання функцій головного бухгалтера особі необхідно: мати постійний доступ до електронного підпису директора підприємства для підписання звітності, первинних документів; корпоративних програм обліку, банківських систем, електронних кабінетів платника податків; мати можливість оперативно взаємодіяти з керівництвом підприємства для отримання роз`яснень, узгодження господарських операцій, виконання поточних доручень; мати доступ до конфіденційної інформації про фінансово-господарську діяльність підприємства.
Головний бухгалтер виконує доручення керівника підприємства, що випливають із поточних потреб господарської діяльності: підготовка довідок, розрахунків, пояснень для контролюючих органів, оформлення первинної документації для конкретних операцій тощо. Така підпорядкованість та обов`язковість виконання поточних доручень є характерною ознакою трудових відносин.
Тому у разі виконання фізичною особою, яка не має статусу суб`єкта підприємницької діяльності, повноважень головного бухгалтера (особи, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства), що передбачає систематичне виконання організаційно-розпорядчих функцій, підписання фінансової, податкової та іншої звітності, можливе виключно на підставі трудового договору.
Відповідно до частини четвертої статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
На переконання суду, ОСОБА_1 фактично виконувала функції головного бухгалтера ТзОВ «Брама Інжинірінг» протягом неповних двох місяців та така робота не мала характер разового виконання конкретного завдання; ОСОБА_1 виконувала поточні завдання відповідно до потреб підприємства, хоча й не за місцем розташування ТзОВ «Брама Інжинірінг», проте була інтегрована у виробничий процес підприємства, мала доступ до конфіденційної інформації, корпоративних систем обліку.
Як встановлено судом, що ТзОВ «Брама Інжинірінг» уклало договір з ФОП ОСОБА_4 , однак фактично бухгалтерські послуги надавалися не ФОП ОСОБА_4 , а іншою особою – заявницею до відповідача ОСОБА_1 . При цьому, ОСОБА_1 не була підприємцем (ФОП) або самозайнятою особою, що провадять діяльність у сфері бухгалтерського обліку.
В поясненні ОСОБА_1 повідомила що працювала головним бухгалтером в ТзОВ «Брама-Інжиніринг» з 6 лютого по 1 квітня 2004 року. Графік роботи за даний період складав восьмигодинний робочий день, з 08:00 до 17:00. Також було вказано, що за місцем розташування підприємства за адресою: АДРЕСА_1 , одночасно здійснювали трудову діяльність ще шестеро працівників. Крім того, як встановлено судом та не заперечується позивачем, ОСОБА_1 для належного виконання функціональних обов`язків головного бухгалтера ТзОВ «Брама-Інжинірінг» був наданий доступ до апаратного носія кваліфікованого електронного підпису (КЕП) директора ТзОВ «Брама-Інжинірінг», що свідчить про відповідний рівень довіри та надання необхідних інструментів для здійснення бухгалтерської діяльності.
На переконання суду, такі пояснення знайшли своє підтвердження, беручи до уваги результати роботи для ТзОВ «Брама-Інжинірінг» та свідчать про фактичне підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку. З аналізу наданих пояснень вбачається, що робота яку виконувала ОСОБА_1 не була спрямована на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, а були пов`язана із самим процесом праці.
Постановою ВС КАС від 21.11.2025 у справі 140/10379/24, зокрема зазначено, що для виконання функцій головного бухгалтера особі необхідно: мати постійний доступ до електронного підпису директора підприємства для підписання звітності, первинних документів; корпоративних програм обліку, банківських систем, електронних кабінетів платника податків; мати можливість оперативно взаємодіяти з керівництвом підприємства для отримання роз`яснень, узгодження господарських операцій, виконання поточних доручень; мати доступ до конфіденційної інформації про фінансово-господарську діяльність підприємства. 
Головний бухгалтер виконує доручення керівника підприємства, що випливають із поточних потреб господарської діяльності: підготовка довідок, розрахунків, пояснень для контролюючих органів, оформлення первинної документації для конкретних операцій тощо. Така підпорядкованість та обов`язковість виконання поточних доручень є характерною ознакою трудових відносин. 
Тому у разі виконання фізичною особою, яка не має статусу суб`єкта підприємницької діяльності, повноважень головного бухгалтера (особи, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства), що передбачає систематичне виконання організаційно-розпорядчих функцій, підписання фінансової, податкової та іншої звітності, можливе виключно на підставі трудового договору.
Суд зазначає, що серед основних обов`язків, які покладалися на ОСОБА_1 , було подання звітності до відповідних органів, ведення бухгалтерського обліку підприємства, звірка розрахунків із контрагентами, а також ведення службового листування з головним офісом компанії та розрахунків надходжень товарно-матеріальних цінностей підприємства. 
Аналізуючи вищенаведені факти, слід зробити висновок, що характер виконуваної роботи мав чітко визначений зміст і відповідав виконанню роботи за професією бухгалтера визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327. 
Отже, враховуючи обсяг виконуваних функцій, дотримання визначеного робочого графіка, використання КЕП керівника підприємства для реалізації трудових завдань, а також погодження сторін щодо характеру роботи, вбачається в діях ОСОБА_1 наявність ознак, притаманних трудовим відносинам. 
З урахуванням наведених вище обставин, а також усталеної практики Верховного Суду щодо визначення та наявності ознак трудових правовідносин, суд дійшов висновку, що Цепух Р. М. фактично виконувала обов`язки головного бухгалтера ТзОВ «Брама Інжинірінг» про що свідчить, зокрема, надання їй доступу до конфіденційної інформації підприємства, а також до корпоративних систем бухгалтерського обліку товариства, відтак підстави для задоволення позовних вимог ТзОВ «Брама Інжинірінг» відсутні.
Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, тому понесені позивачем судові витрати не стягуються.
Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності» суд, 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Брама Інжинірінг» до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправним та скасування припису відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя  С.Ф. Костюкевич

Повний текст рішення складено 24 березня 2026 року.