ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

11 березня 2026 року	Справа №160/23336/24 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті неотриманих сум пенсій, що підлягала виплаті ОСОБА_2 після здійсненого йому перерахунку пенсії на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2023р. у справі №160/22017/23 і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 недоодержану її померлим чоловіком ОСОБА_3 пенсію, нараховану на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2023р. у справі №160/22017/23.
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що ОСОБА_1 є вдовою померлого пенсіонера з числа військовослужбовців - ОСОБА_3 , якому на виконання рішення суду у справі №160/22017/23 було нараховано доплату до пенсії, проте, ці кошти на день смерті чоловіку виплачено не було. З урахуванням приписів ч.1 ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ), ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою щодо виплати вказаної нарахованої доплати до пенсії, недоодержаної її померлим чоловіком, із додаванням всіх підтверджуючих документів, проте листом від 31.05.2024р. відповідач безпідставно відмовив у виплаті цих коштів, з посиланням на необхідність вирішення цього питання у судовому порядку. На думку позивача, вказана відмова відповідача є протиправною та підлягає скасуванню. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.09.2024р. прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження в адміністративній справі №160/23336/24 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали суду.
18.09.2024р. до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на позовну заяву, в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до ст.61 Закону №2262-ХІІ суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Водночас, відповідно до ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України, якою закріплені положення процесуального правонаступництва та вказано, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи правонаступником.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 12.09.2015р., між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладено шлюб 12.09.2015р. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка – ОСОБА_5 , дружини – ОСОБА_5 . 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2023р. у справі №160/22017/23 позовну заяву ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_3 в проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.04.2019 на підставі довідки Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань №3/599 від 05.05.2023 року, виданої станом на 05.03.2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-XII “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", а також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 01.04.2019 року перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_3 на підставі довідки Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань №3/599 від 05.05.2023 року, виданої станом на 05.03.2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-XII “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", та здійснити виплату різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром з 01.04.2019 по день проведення перерахунку.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2023р. у справі №160/22017/23 набрало законної сили 14.11.2023р.
Судом встановлено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2023р. у справі №160/22017/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_3 на підставі довідки Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань №3/599 від 05.05.2023 року, та нараховано відповідну доплату пенсії.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Жовтоводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 02.01.2024 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
17.04.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою, в якій, з посиланням на приписи ст.61 Закону №2262-ХІІ, а також на те, що вона є дружиною померлого пенсіонера з числа військовослужбовців та проживала з чоловіком на момент його смерті і вела з ним спільне господарство, просила здійснити виплату ОСОБА_1 недоотриманої пенсії її померлого чоловіка ОСОБА_3 , нарахованої на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2023р. у справі №160/22017/23.
На підтвердження того, що на момент смерті чоловіка позивачка проживала разом із ним за однією адресою вона надала копію паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 із відміткою про зареєстроване місце проживання ( АДРЕСА_1 ), а також довідку Відділу ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Жовтоводської міської ради №190 від 26.03.2024р. про зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ).
Листом від 31.05.2024р. за вих.№32857-19601/Б-01/8-0400/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що питання щодо отримання заборгованості за рішенням суду у справі №160/22017/23 ОСОБА_1 має право вирішити в судовому порядку, зокрема, відповідно до ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України, якою закріплені положення процесуального правонаступництва та вказано, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи правонаступником. Іншого чинним законодавством не передбачено. 
Не погоджуючись з вказаною відмовою відповідача у виплаті ОСОБА_1 недоодержаної її померлим чоловіком – ОСОБА_3 , пенсії, нарахованої на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2023р. у справі №160/22017/23, ОСОБА_1 звернулася до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 52 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон №1058-IV), сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини (частина третя статті 52 Закону №1058-IV).
Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на військовій службі, є Закон №2262-ХІІ.
Відповідно до частини першої статті 61 Закону №2262-ХІІ суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Суд зазначає, що положення статті 61 Закону №2262-ХІІ необхідно тлумачити в системному взаємозв`язку з положеннями Цивільного кодексу України (далі – ЦК України).
Так, за змістом ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Наведене вище дає підстави для висновку, що Закон №2262-ХІІ визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або є членами сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад та у спеціально визначеному законом порядку. Зокрема, відповідно до частини третьої статті 61 Закону № 2262-ХІІ зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Лише у разі відсутності у померлого пенсіонера з числа військовослужбовців (інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ) членів сім`ї, які належать до кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або членів сім`ї, які проживали разом із ним на день його смерті, або у випадку, коли вказані особи у межах визначених законом строку не звернулися за отриманням сум пенсії, які належали померлому пенсіонерові, правовідносини пов`язані з отриманням цих сум пенсії, що підлягали виплаті такому пенсіонерові за його життя, стають спадковими.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10 вересня 2024 року у справі №160/18875/23.
При цьому слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 11.04.2024 року у справі №160/26335/23 за аналогічних правовідносин, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, констатував помилковість їх висновків про те, що спірні правовідносини у справі стосуються спадкових прав та через це підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства. Судові рішення, на які посилалися суди, розглядаючи цю справу, мають інші фактичні обставини у справі, зокрема, у наведених справах позивач звертався із позовом про стягнення суми пенсії, що підлягала виплаті померлому після спливу шестимісячного терміну після смерті пенсіонера та суми, що підлягали виплаті померлому, були включені у спадщину. Водночас у цій справі позивач реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною першою статті 52 Закону №1058-IV та частиною першою статті 61 Закону №2262-XII, шляхом звернення до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не пізніше шести місяців після смерті пенсіонера.
Також Верховним Судом зазначено, що посилання судових інстанцій на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 27.03.2019 у справі №286/3516/16-ц, від 03.04.2019 у справі №808/1346/18, Верховного суду у постановах від 11.06.2019 у справі №180/754/17, від 11.10.2021 у справі №200/126/21-а, від 19.04.2022 у справі №580/4214/21, від 11.07.2022 у справі №360/3210/18, від 03.08.2022 у справі №580/4047/21, є помилковим, позаяк правовідносини, які виникли у зазначених справах відрізняються за фактичними обставинами від справи за позовом ОСОБА_6 . Відмінність полягає у тому, що позивач у вказаних справах звертався за захистом саме спадкових прав на недоотримані спадкодавцем за життя пенсійні виплати, тоді як ОСОБА_6 звернулась до суду за захистом свого права, на яке мало безпосередній вплив оскаржуване рішення відповідача на отримання пенсійних виплат не в порядку спадкування, а як членом сім`ї померлого ОСОБА_7 . Реалізація цього права передбачена частиною другої статті 52 Закону №1058-IV та статті 61 Закону №2262-XII за рішенням пенсійного органу.
Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №200/10269/19-а, в якій Суд дійшов висновку, що спір у подібних правовідносинах належить до адміністративної юрисдикції, оскільки позивач звернулась до суду за захистом свого права, на яке мало безпосередній вплив оскаржуване рішення відповідача на отримання пенсійних виплат не в порядку спадкування, а як членом сім`ї померлого, реалізація якого передбачена частиною другої статті 52 Закону №1058-IV.
Колегією суддів було враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06.04.2022 у справі №200/10136/20-а, в якій Суд дійшов висновку, що батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певних осіб, для яких спільно з отримувачем цих сум, які є доходом сім`ї.
Суд зазначив, що підхід, викладений у постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №200/10269/19-а, стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, яка забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною першою статті 52 Закону №1058-IV та частиною першою статті 61 Закону №2262-XII, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше шести місяців після смерті пенсіонера (частина друга статті 52 Закону №1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.
Як встановлено судом у справі, що розглядається, ОСОБА_1 є дружиною померлого пенсіонера з числа військовослужбовців – ОСОБА_3 , яка проживала разом із пенсіонером на день його смерті, відтак, позивачка у розумінні вищенаведених приписів ст.61 Закону №2262-XII, має право на одержання сум пенсії, що підлягали виплаті її померлому чоловіку і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, навіть і в тому разі, якщо вона не належить до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
При цьому позивачка у цій справі реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною першою статті 52 Закону №1058-IV та частиною першою статті 61 Закону №2262-XII, шляхом звернення до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не пізніше шести місяців після смерті її чоловіка (військового пенсіонера), проте не отримала таку виплату й фактично оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання, викладене у листі від 31.05.2024р. за вих.№32857-19601/Б-01/8-0400/24.
Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про визнання протиправною та скасування відмови ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у виплаті ОСОБА_1 недоотриманих сум пенсії, що підлягали виплаті її померлому чоловіку – ОСОБА_3 , після здійсненого перерахунку його пенсії на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2023р. у справі №160/22017/23, і залишилася недоодержаними у зв`язку із його смертю, оформленої листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 31.05.2024р. за вих.№32857-19601/Б-01/8-0400/24.
Відповідно до п.2 та 4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Суд також зауважує, що в рішенні від 31.07.2003р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
З огляду на викладене, з метою відновлення порушеного оскаржуваною відмовою відповідача права позивача, встановленого ст.61 Закону №2262-ХІІ, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення і іншої частини позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 недоодержану за життя її померлим чоловіком – ОСОБА_3 пенсію, нараховану на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2023р. у справі №160/22017/23.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви у повному обсязі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 968,96 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у виплаті ОСОБА_1 недоотриманих сум пенсії, що підлягали виплаті її померлому чоловіку – ОСОБА_3 , після здійсненого перерахунку його пенсії на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2023р. у справі №160/22017/23, і залишилася недоодержаними у зв`язку із його смертю, оформлену листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 31.05.2024р. за вих.№32857-19601/Б-01/8-0400/24.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) недоотриману за життя її померлим чоловіком – ОСОБА_3 , суму пенсії, нараховану на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2023р. у справі №160/22017/23, яка залишилася недоодержаною у зв`язку із його смертю.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Турова