Справа № 944/4352/24 
Провадження №1-кп/944/604/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.04.2026	м.Яворів 	

Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
захисника ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №22024140000000154 від 27.05.2024 про обвинувачення
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Бистриця Мукачівського району Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого на посаді старшого оператора ТзОВ «Джейбіл Сьоркіт Юкрейн Лімітед», не одруженого, який не є депутатом, адвокатом та нотаріусом,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201 КК України,
встановив:
ОСОБА_4 27.05.2024, близько 17 год. 00 хв., керуючись корисливим мотивом та діючи із умислом, спрямованим на незаконне переміщення через митний кордон країни спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації контрабандним способом, в порушення вимог ст. ст. 257, 258 Митного кодексу України, використовуючи митну декларацію, яка містила неправдиві відомості про переміщуваний товар, не маючи дозволу на перевезення через митний кордон України спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, всупереч установленому законом порядку, з приховуванням від митного контролю, із застосуванням засобів, що утруднюють виявлення, перемістив на території митного поста «Мостиська» Львівської митниці, розташованого на території с. Шегині, Яворівського району, Львівської області, через митний кордон України з Республіки Польща в Україну чотирнадцять пристроїв закамуфльованих під портативні батареї «PowerBank» із функціональним призначенням: отримання, реєстрація та накопичення відео-, аудіо- інформації на змінному, зовнішньому носії інформації, які є спеціальним технічним засобом негласного отримання інформації, які були виявлені співробітниками Львівської митниці та ІНФОРМАЦІЯ_2 під час спільного прикордонно-митного контролю, тим самим вчинив контрабанду, а саме переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 201 КК України
Обвинувачений ОСОБА_4 в ході судового розгляду справи, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, надав пояснення, аналогічні обставинам, викладеним в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаявся. Зазначив про те, що вважає недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення, оскільки такі ним не оспорюються.
Прокурор підтримав обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201 КК України. Просив суд, з урахуванням думки обвинуваченого та його захисника, здійснювати розгляд, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, та обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують обвинуваченого. 
Відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Слід зазначити, що роз`яснення учасникам судового провадження спрощеного порядку розгляду не повинно носити формальний характер. Це означає, що суд, перш ніж постановити рішення про здійснення розгляду кримінального провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК, повинен роз`яснити їм суть даної норми, при цьому не обмежитися цитуванням самої статті, а у доступній, чіткій та конкретизованій формі викласти її зміст, тим самим дати розгорнуте пояснення сторонам. Метою такого роз`яснення є однакове, правильне і точне розуміння усіма учасниками судового провадження змісту цієї норми, виявлення її сутності, яку законодавець вклав у словесне формулювання. Водночас, суд має упевнитися і в тому, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконатися у добровільності їх позицій. Повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правових наслідків розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КК України (позиція ККС ВС, висловлена у постанові від 02 лютого 2021 року, справа № 640/4713/19, провадження № 51-2155 км 20).
У відповідності до сформованого об`єднаною Палатою ККС ВС в постанові від 16 вересня 2024 року, (справа № 444/870/22, Провадження № 51-2989кмо23), висновку щодо правозастосування положень ч. 3 ст. 349 КПК: Суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК.
Незалежно від обсягу доказів, які досліджуватимуться судом, зокрема, внаслідок визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, допит обвинуваченого здійснюється обов`язково (постанова ККС ВС від 17 грудня 2020 року, справа № 426/14810/18, провадження № 51-2486км20).
Оскільки обвинувачений повністю визнав вину у вчиненому, і після роз`яснення учасникам судового розгляду положень ч.3 ст.349 КПК України, суд з`ясував, що вони правильно розуміють зміст обставин, встановлених у даному кримінальному провадженні та не оспорюють їх, і така позиція є добровільною, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку та отримавши згоду учасників судового провадження на проведення судового розгляду в такому порядку, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо обставин скоєння обвинуваченим зазначених кримінальних правопорушень, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих матеріалів.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю, його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 201 КК України як дії, які виразились у вчиненні контрабанди, тобто переміщенні через митний кордон України з приховуванням від митного контролю спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації.
Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання призначене судом має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.
В той же час, згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання ст. 65 КК України та враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, та дані про особу обвинуваченого, який станом на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення судимий не був, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, є інвалідом другої групи та має на утриманні неповнолітню дитину, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. 
Як обставини, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідно до ст. 50 КК України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу є призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст. 201 КК України строком 3 роки.
Разом із цим, виходячи з наведених вище обставин та проаналізованих даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 у їх сукупності наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, враховуючи щире каяття останнього у скоєному, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, не мав намір ухилятися від відповідальності, а також те, що тяжких наслідків від вчиненого кримінального правопорушення не настало, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення за ним постійного та обов`язкового контролю, тобто із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України, звільнивши ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі із випробуванням та покладенням на нього відповідних обов`язків.
Разом з цим, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 засуджений вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.10.2025 за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді одного року позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України його від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та з покладенням відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України обов`язків.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 201 КК України, до постановлення попереднього вироку, йому слід призначити покарання, відповідно до правил ч.4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань із подальшим звільненням від відбування остаточного покарання на підставі ст. 75 КК України.
На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, накладений арешт підлягає скасуванню.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо майно є предметом кримінального правопорушення. Оскільки обвинувачений визнаний винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, необхідним є застосувати спеціальну конфіскацію щодо вилучених пристроїв та їх пакування.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Відповідно до ст. 124 КПК України, наявні в кримінальному провадженні процесуальні витрати за проведення судових експертиз слід стягнути з обвинуваченого в користь держави. 
Керуючись ст.ст.100, 174, 368,370,374 КПК України, суд,
ухвалив:
ОСОБА_4  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.10.2025, призначити  ОСОБА_4  остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки та 1 (один) місяць.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити  ОСОБА_4  від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців, якщо він протягом вказаного строку не скоїть нове кримінальне правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на засудженого  ОСОБА_4  такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 30.05.2024 (справа № 461/4366/24)  - скасувати.
Речові докази, а саме: 
1) картонні коробки чорного кольору без маркування з електронними пристроями з написом «Н3», а також зарядні кабелі та інструкції, які ззовні схожі на СТЗ в кількості сім штук-  конфіскувати в дохід держави;
2) картонні коробки чорного кольору з срібною рамкою на лицевій стороні та ззаду з вказаним маркуванням «QC PASSED» «Made in China» в яких знаходяться електронні пристрої з написом «Н2» на лицевій стороні та написом «Capacity: 3.7V/5000mAh input:5V=1a(max) Output:5V=1A (max) CE F Rohs» на задній частині, а також зарядні кабелі та інструкції, які ззовні схожі на СТЗ в кількості сім штук – конфіскувати в дохід держави;
3) митну декларацію  ОСОБА_4  від 27.05.2024 - залишити при матеріалах кримінального провадження;
4) акт про проведення митного огляду UA 209040/2024/004898 - залишити при матеріалах кримінального провадження;
5) зовнішнє пакування - картонна коробка з червоним відтиском та сірим написом «JBB Batdyga» - знищити;
6) пакет 1, в якому знаходяться 14 портативних батарей типу Power Bank, які відносяться до СТЗ - конфіскувати в дохід держави;
Витрати на проведення судових експертиз у кримінальному провадженні в розмірі 21203,84 грн слід стягнути з ОСОБА_4 на користь держави, а саме: 
-за проведення судової експертизи спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації №Л/164 від 21.06.2024 у сумі 1514,56 грн;
-за проведення судової експертизи спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації №Л/165 від 21.06.2024 у сумі 1514,56 грн;
-за проведення судової експертизи спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації №Л/166 від 21.06.2024, у сумі 1514,56 грн;
-за проведення судової експертизи спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації №Л/167 від 21.06.2024 у сумі 1514,56 грн;
-за проведення судової експертизи спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації №Л/168 від 21.06.2024 у сумі 1514,56 грн;
-за проведення судової експертизи спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації №Л/169 від 21.06.2024 у сумі 1514,56 грн;
-за проведення судової експертизи спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації №Л/170 від 21.06.2024 у сумі 1514,56 грн;
-за проведення судової експертизи спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації №Л/171 від 21.06.2024 у сумі 1514,56 грн;
-за проведення судової експертизи спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації №Л/172 від 21.06.2024 у сумі 1514,56 грн;
-за проведення судової експертизи спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації №Л/173 від 21.06.2024 у сумі 1514,56 грн;
-за проведення судової експертизи спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації №Л/174 від 21.06.2024 у сумі 1514,56 грн;
-за проведення судової експертизи спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації №Л/175 від 21.06.2024 у сумі 1514,56 грн;
-за проведення судової експертизи спеціальних технічних засобів сласного отримання інформації №Л/176 від 21.06.2024 у сумі 1514,56 грн;
-за проведення судової експертизи спеціальних технічних засобів №Л/177 від 21.06.2024 у сумі 1514,56 грн.
Вирок суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. При цьому, вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним згідно ч.3 ст.349 КПК України.
Вирок набирає законної сили з моменту закінчення строку апеляційного оскарження, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя    ОСОБА_7