Справа №:755/176/25
Провадження №: 2/755/763/25
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2026 р. місто Київ 

Дніпровський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Савлук Т.В., розглянувши в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання іпотеки припиненою та виключення записів про обтяження, -
в с т а н о в и в :

ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Універсал Банк» з вимогами:
«визнати право іпотеки припиненим за договором іпотеки /нерухомого майна-квартири/, який укладено 31 березня 2008 року, між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» повним правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк» (код ЄДРПОУ 21133352) та ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1 ;
виключити обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 6908755), щодо трикімнатної квартири, загальною площею 72,00 кв.м., жилою площею 47,80, яка знаходиться в АДРЕСА_1 - предмета іпотеки згідно з договором іпотеки /нерухомого майна-квартири/, який укладено 31 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» повним правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк» (код ЄДРПОУ 21133352) та ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семенюк Л.О. та зареєстрований в реєстрі за № 615;
виключити обтяження з Державного реєстру іпотек (реєстраційний номер обтяження 6908888), щодо трикімнатної квартири, загальною площею 72,00 кв.м., жилою площею 47,80, яка знаходиться в АДРЕСА_1 - предмета іпотеки згідно з договору іпотеки / нерухомого майна-квартири/, який укладено 31 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» повним правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк» (код ЄДРПОУ 21133352) та ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семенюк Л.О. та зареєстрований в реєстрі за № 615, заборона за № 616». 
Позовна заява мотивована тим, що 31 березня 2008 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» укладено кредитний договір №010-2008-961. В забезпечення виконання зобов`язання між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки (нерухомого майна - квартири) від 31 березня 2008 року, предметом якого є трикімнатна квартира загальною площею 72,00 кв.м. жилою площею 47,80 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з п. 1.1. кредитного договору відповідач надав позивачу кредит у розмірі 188 000,00 доларів США зі сплатою 12,75% річних за користування кредитними коштами, строком дії кредитного договору до 15.03.2023 року. 31.03.2008 року відповідно до п. 6.2 та 6.3 договору іпотеки було проведено реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою та накладено заборону його відчуження. У подальшому відповідач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом про стягнення заборгованості з позивача за кредитним договором у розмірі 16 758,99 доларів США з урахуванням уточнених позовних вимог. Після проведення судово-економічної експертизи у цивільній справі № 755/9384/15-ц позивачем було заявлено зустрічний позов до ПАТ «Універсал Банк» про стягнення надмірно сплачених коштів на суму 48 495,80 доларів США. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20.03.2017 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19.10.2017 року в частині первісного позову по справі № 755/9384/15-ц рішення суду першої інстанції залишено без змін, а в частині зустрічного позову скасовано та ухвалено нове про задоволення зустрічного позову та стягнення з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 48 495,80 доларів США. 13.06.2018 року Верховним Судом винесено постанову у цивільній справі № 755/9384/15-ц, якою рішення Апеляційного суду міста Києва від 19.10.2017 року в частині вирішення зустрічного позову скасовано та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20.03.2017 року в частині первісного позову ПАТ «Універсал Банк» залишено без змін апеляційною інстанцією. Постановою Київського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 березня 2017 року - без змін. Постановою Верховного Суду від 25 січня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення надміру сплачених коштів - залишено без змін. Відтак, АТ «Універсал банк» не оскаржувало рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 березня 2017 року у справі №755/9384/15-ц, яким відмовлено у задоволенні позову АТ «Універсал банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом. Разом з цим, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року у складі судді Галагана В.І., позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенюк Леся Олександрівна, про визнання кредитного договору припиненим та припинення обтяження задоволено. Визнано припиненими зобов`язання за кредитним договором від 31 березня 2008 року № 010-2008-961, укладеним між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 . Зобов`язано ПАТ «Універсал Банк» припинити обтяження шляхом подання протягом десятиденного терміну з моменту набрання зазначеним рішенням законної сили реєстратору Державного реєстру обтяжень нерухомого майна заяви про припинення обтяження з подальшим вилученням (скасуванням) записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 6908755) та з Державного реєстру іпотек (реєстраційний номер обтяження 6908888) стосовно трикімнатної квартири загальною площею 72,00 кв.м. жилою площею 47,80 кв.м., яка знаходиться в АДРЕСА_1 , тобто предмета іпотеки за договором іпотеки нерухомого майна - квартири, укладеного 31 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та  ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семенюк Л.О. та зареєстрованого в реєстрі заборон за № 615, заборона № 616. Постановою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року скасовано з ухваленням нового судового рішення по справі про відмову в задоволенні позову  ОСОБА_1 . Постановою Верховного Суду від 15 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Василюк Наталія Ігорівна, залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року - залишено без змін. З урахуванням наведеного, у період з 13.06.2018 року по 24.12.2024 року відповідач не пред`являв до позивача жодних майнових вимог, що випливають із кредитного договору № 010-2008-961 від 31.03.2008 року. Також протягом зазначеного періоду Акціонерне товариство «Універсал Банк» не заявляло до ОСОБА_1 будь-яких вимог у зв`язку з виконанням договору іпотеки від 31.03.2008 року. Крім того, відповідач не скористався передбаченим договором іпотеки правом на звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема не ініціював звернення стягнення у судовому порядку відповідно до пункту 4 договору іпотеки та не здійснив позасудового звернення стягнення відповідно до пункту 5 зазначеного договору. Крім того, банком не направлено претензій до позивача у період з 13 червня 2018 року до дня подачі позовної заяви. Посилаючись на викладене, позивач вважає, що починаючи з 13 червня 2018 року (дати набрання законної сили рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20.03.2017 року у справі № 755/9384/15-ц) банк не скористався передбаченим законом правом на судовий захист свого права та не пред`явив до неї позовних чи інших майнових вимог, що випливають з основного зобов`язання. При цьому протягом установленого законом строку позовної давності відповідач не вчинив жодних дій, спрямованих на реалізацію свого права вимоги за основним зобов`язанням. За таких обставин, на думку позивача, відповідач втратив право на задоволення вимог за основним зобов`язанням у повному обсязі за рахунок предмета іпотеки, у зв`язку з чим позивач просила суд визнати іпотеку за іпотечним договором, укладеним 31 березня 2008 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк», припиненою та виключити записи про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна і про державну реєстрацію іпотеки з Державного реєстру іпотек.
30 січня 2025 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Положеннями статті 174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
18 лютого 2025 року до суду надійшов відзив на позов (вх. № 9183), поданий представником відповідача Акціонерного товариства «Універсал Банк» Приходько Л.А., з викладення своєї позиції щодо підстав для відмови у задоволенні позову, пославшись на те, що кредитні правовідносини між сторонами, після ухвалення судом рішення про відмову у стягненні кредитної заборгованості з позивача, не припинилися. Відтак, відносини між іпотекодержателем та іпотекодавцем не припинено, відсутні обставини, що можуть слугувати підставою для припинення обтяжень на предмет договору іпотеки. Крім того, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500 гривень 00 копійок, які заявлені позивачем, є необґрунтованими, завищеними, неправильними і неспівмірними із складністю цієї справи.
26 лютого 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 11065), подана представником позивача - адвокатом Василюк Н.І., з викладенням своїх контраргументів щодо позиції відповідача, висловленої у відзиві на позов, а також належності та допустимості доказів, долучених до позовної заяви.
03 березня 2025 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. № 11834), подані представником відповідача Акціонерного товариства «Універсал Банк» Приходько Л.А., в яких представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до статті 268 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 31 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір на придбання майна № 010-2008-961, відповідно до умов якого кредитор зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 188 000 доларів США, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12,75 % річних у порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Строк кредитування становить період з дати надання кредиту позичальнику по 15 березня 2023 року включно. Цільовим призначенням кредиту є придбання майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 .
31 березня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно з умовами якого ОСОБА_1 набула у власність квартиру АДРЕСА_1 .
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 31 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладено і посвідчено нотаріально договір іпотеки, згідно з умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 31 березня 2008 року.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 березня 2017 року у справі № 755/9384/15-ц в задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ПАТ «Універсал Банк» про стягнення надмірно сплачених грошових коштів відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року у справі № 755/9384/15-ц рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 березня 2017 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 48 495,80 доларів США. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 755/9384/15-ц касаційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково, рішення Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 скасовано та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Київського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 березня 2017 року у справі № 755/9384/15-ц залишено без змін.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року у справі № 755/14287/2018 позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенюк Леся Олександрівна, про визнання кредитного договору припиненим та припинення обтяження задоволено.
Визнано припиненими зобов`язання за кредитним договором від 31 березня 2008 року № 010-2008-961, укладеним між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 .
Зобов`язано ПАТ «Універсал Банк» припинити обтяження шляхом подання протягом десятиденного терміну з моменту набрання зазначеним рішенням законної сили реєстратору Державного реєстру обтяжень нерухомого майна заяви про припинення обтяження з подальшим вилученням (скасуванням) записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 6908755) та з Державного реєстру іпотек (реєстраційний номер обтяження 6908888) стосовно трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , тобто предмета іпотеки за договором іпотеки нерухомого майна - квартири, укладеного 31 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семенюк Л.О. та зареєстрованого в реєстрі заборон за № 615, заборона № 616.
Постановою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 755/14287/2018 апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року скасовано з ухваленням нового судового рішення по справі про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
Постановою Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 755/14287/2018 касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Василюк Наталія Ігорівна, залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року залишено без змін.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 ЦК України).
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання (стаття 546 ЦК України).
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України). За правилом частин п`ятої, шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» - іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає, що іпотека серед іншого припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. 
Отже, іпотека, яка має похідний характер від основного зобов`язання, є дійсною до припинення основного зобов`язання.
Згідно із частинами першою-другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу, навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення у справі, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14, провадження № 12-144гс18; від 20 квітня 2022 року у справі № 910/2615/18, провадження № 12-75гс21).
Відповідно до змісту постанови Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 755/14287/2018 суд апеляційної інстанції зазначив, що матеріали справи не містять доказів належного виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором № 010-2008-961 від 31 березня 2008 року. При цьому, апеляційним судом враховано, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 березня 2017 року в справі № 755/9384/15-ц не встановлено відсутність заборгованості у позивача перед банком, а вказано, що суд не має можливості встановити дійсну суму заборгованості за кредитним договором.
У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 755/14287/2018 встановлено, що будь-яких інших доказів, в тому числі платіжних та фінансових документів, які б підтверджували факт належного виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, матеріали розглядуваної справи не містять.
У статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази припинення основного зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, суд дійшов висновку, що зобов`язання за договором іпотеки, як похідні від основного зобов`язання, не є припиненими. Посилання позивача на те, що у визначений строк банк не звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості чи із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також не здійснив відповідних дій у позасудовому порядку, є безпідставними. Суд виходить із того, що виконання зобов`язання за кредитним договором може здійснюватися як у примусовому порядку, зокрема на підставі судового рішення, так і добровільно боржником. Водночас звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до положень законодавства може здійснюватися як у судовому, так і в позасудовому порядку. Отже, саме по собі незвернення банку до суду у певний період не свідчить про припинення зобов`язань за кредитним договором та не є підставою для визнання припиненими зобов`язань за договором іпотеки. Відтак, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в частині вимог, які пред`явленні ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання іпотеки припиненою слід відмовити.
Щодо вимог про виключення запису про обтяження іпотечного майна 
Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).
Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Відповідно до статті 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.
Згідно з п. 4.2 глави 15 розділу 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженогонаказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у випадках, передбаченихчастиною першоюстатті 537 Цивільного кодексу України, нотаріус за заявою боржника знімає заборону відчуження заставленого майна за наявності таких документів: копія правочину, що підтверджує виникнення відповідного зобов`язання; копія договору застави/іпотеки; документ про внесення в депозит нотаріуса, нотаріальної контори належних з боржника кредиторові грошей або цінних паперів; копія повідомлення нотаріуса кредиторові про внесення боргу в депозит та документ, що підтверджує отримання такого повідомлення кредитором.
Отже, законодавством передбачено підстави та порядок зняття заборони відчуження нерухомого майна.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц (провадження № 61-7769св18) зазначено, що: «дійсно записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Проте у справі, яка переглядається, ефективним способом захисту порушених прав позивача було пред`явлення позову про визнання іпотеки такою, що припинена (оскільки щодо цього існував спір, про що свідчить факт зміни позивачем підстав та предмета позову), а не визнання припиненим договору іпотеки, а також - про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек. Підстави для зобов`язання нотаріуса вчиняти певні дії відсутні, оскільки у випадку одержання відповідної заяви та підтверджуючих документів або за наявності рішення суду нотаріус сам повинен зняти заборону відчуження майна та провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також - припинити інше речове право (іпотеку)».
Оскільки судом не встановлено порушення права позивача, не визнано припиненою іпотеку за іпотечним договором, тому не підлягають до задоволення вимоги позивача про зняття обтяжень.
Розглядаючи вимоги позивача про виключення з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження нерухомого майна та виключення з Державного реєстру іпотек запису про державну реєстрацію іпотеки, суд вважає, що у задоволенні даних вимог слід відмовити, оскільки останні заявлені передчасно та не до належного відповідача з наступних підстав.
Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою.
Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. За цим законом функції реєстрації зняття заборони відчуження нерухомого майна виконує державний реєстратор.
Частиною другою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації.
Відповідно до положень статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості.
Частина перша статті 6 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно.
Згідно частини першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.
У пункті 1 частини другої статті 27 Закону України Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили, у тому числі постанови господарського суду у справі про банкрутство (неплатоспроможність) про визнання боржника банкрутом - щодо припинення всіх обтяжень прав на майно боржника (крім тих, які застосовано у кримінальному провадженні).
Отже, правовий аналіз положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що державний реєстратор та нотаріус є спеціальними суб`єктами, на яких покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав та здійснення інших повноважень, передбачених законами України.
Відтак, позови про внесення, виключення, зміну будь-яких записів в Державному реєстрі прав пред`являються до державного реєстратора органів державної реєстрації прав, утворених Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку, та/або нотаріуса, як спеціального суб`єкта, на якого покладаються функції державного реєстратора.
Згідно з пунктом 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553),державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.
З урахуванням викладеного, рішення суду про припинення правовідносин з іпотеки та зняття обтяження є підставою для виключення записів про іпотеку з відповідних реєстрів лише у разі відмови у вчиненні реєстраційних дій, позивач має право звернутися із відповідним позовом до держаного реєстратора або нотаріуса про зобов`язання вчинення таких дій, тому суд, вважаючи вимоги позивача про виключення з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження нерухомого майна та виключення з Державного реєстру іпотек запису про державну реєстрацію іпотеки такими, що заявлені передчасно та не до належного відповідача, тому є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання іпотеки припиненою та виключення записів про обтяження є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 319, 321, 391, 593, 598, 599 Цивільного кодексу України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтями 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 258, 259, 263-265, 273, 274-279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позову  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання іпотеки припиненою та виключення записів про обтяження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

С у д д я: