КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ 

Справа №552/1300/26 
Провадження № 2/552/1717/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.03.2026 року Київський районний суд м.Полтави в складі:
Головуючого судді Турченко Т.В.
При секретарі Дмитриченковій Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

В С Т А Н О В И В:

23.02.2026 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні. В позовній заяві вказував на те, що 10.06.2022 року, його було прийнято на роботу до ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод». 30.05.2025 року він звільнився з роботи, що підтверджується копією наказу ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод», № ПТМ00000043. Однак при звільненні ПАТ «ПТМЗ» повного розрахунку з ним не провів, та не виплатив йому в повній мірі заробітну плату. Враховуючи те, що відповідачем не було здійснено з ним своєчасний розрахунок, просив суд стягнути з ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» на його користь заборгованість по заробітній платі, з урахуванням податків та зборів у розмірі 45830,40 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 124 621,55 грн, та 5250 грн. витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою суду від 24.02.2026 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Зачепіло З.Я. не з`явилися, попередньо надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити.
Відповідач ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило.
За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що згідно наказу ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» №ПТМ0000152 від 10.06.2022 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу.
30.05.2025 року на підставі наказу №ПТМ00000043 про припинення трудового договору позивача було звільнено згідно п.1 ст.36 КЗпПУ.
На день звільнення ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» не провів з позивачем повний розрахунок по заробітній платі, в зв`язку з чим заборгованість з виплати заробітної плати ОСОБА_1 становила 45830,40 грн., що підтверджується довідкою наданою АТ «Полтавський турбомеханічний завод».
Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно зі статтею 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Частиною першої статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.
Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Крім того, судом встановлено, що відповідачем станом на день розгляду справи заборгованість по заробітній платі не була виплачена. А тому з ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» на користь ОСОБА_1 , підлягає стягненню нарахована, але не виплачена на дату звільнення заробітна плата у розмірі 45830,40 грн.
Відповідно до статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.
Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум, належних при звільненні, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27Закону України«Про оплатупраці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.
Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до абзацу першого пункту 8 зазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Встановлено, що ОСОБА_1 звільнився 30.05.2025 року, таким чином, враховуючи ст. 117 КЗпІІ України, період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить з 02.06.2025 року (перший робочий день після звільнення позивача) по 28.11.2026 року (закінчення шестимісячного терміну), та становить 130 робочі дні затримки: 21 робочий день у червні 2025 року, 23 робочих днів у липні 2025 року, 21робочий день у серпні 2025 року, 22 робочих днів у вересні 2025 року, 23 робочих днів у жовтні 2025 року, 20 робочих днів у листопаді 2025 року (обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене відповідно до ст. 117 КЗпП України).
Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.06.2025 року по 28.11.2025 року становить 93 645,50 гри. (720,35 грн. середня денна заробітна плата (відповідно до документів які були долучені до справи) х 130 робочих днів затримки).
Враховуючи те, що повний розрахунок з ОСОБА_1 відповідачем не було проведено, суд приходить до висновку, що з ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з період з 06.02.2025 року по 28.11.2025 року в розмірі 93645,50 грн.
Частиною 1 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно ч.2 вищевказаної статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача по справі.
Крім того відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 надавало правничу допомогу адвокатське об`єднання «Захист», що підтверджується договором про надання правової допомоги №23/42496 від 20.11.2025 року.
Як вбачається з Акту виконаних робіт від 10.02.2026 року до договору №23/42496 від 20.11.2025 року та квитанції від 21.11.2026 було сплачено адвокатському об`єднанню «Захист» 5250,00 грн. за адвокатські послуги.
А тому, суд виходячи із конкретних обставин справи, складності справи, виконаних адвокатом робіт, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу розмірі 5250,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За позовними вимогами про стягнення заробітної плати позивач від сплати судового збору звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Тому з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1331,20 грн. 
Керуючись ст. ст. 3-13, 258, 263-265, 430 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену на дату звільнення заробітну плату у розмірі 45830,40 грн. 
Стягнути з ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 02.06.2025 року по 28.11.2025 рік в розмірі 93645,50 грн.
Стягнути з ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 5250 грн.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» на користь держави 1331 грн. 20 коп. судового збору.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої на дату звільнення заробітної плати підлягає негайному виконанню.
Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 . 
Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Полтавський турбомеханічний завод» код ЄДРПОУ 00110792, місце знаходження: 36029, м.Полтава, вул. Зіньківська,6.
Рішення виготовлене та підписане 19.03.2026 року.

Головуючий суддя Т.В.Турченко