ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
19.03.2026	Справа № 910/7149/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г, за участю секретаря судового засідання Літовки М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу
за позовом  ОСОБА_1 
до Приватного підприємства "Агротрейд Групп"
Товариства з обмеженою відповідальністю "Епік-Агро"
Товариства з обмеженою відповідальністю "Техартком-Агро"
про визнання правочинів недійсними

За участю представників учасників справи:
від позивача  Романюк Х.П. 
від відповідача-1 Чернілевський В.Г.
від відповідача-2 не з`явився
від відповідача-3 не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/7149/25 за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Агротрейд Групп", Товариства з обмеженою відповідальністю "Епік-Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Техартком-Агро" про визнання правочинів недійсними.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2025 закрито провадження у справі № 910/7149/25, оскільки спір не підлягає вирішенню у порядку господарського судочинства, а також роз`яснено ОСОБА_1 право звернутися з позовом до відповідачів до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.10.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Господарського суду м. Києва від 10.07.2025 у справі № 910/7149/25 скасовано, справу № 910/7149/25 передано на розгляд Господарського суду міста Києва
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/7149/25 передано на розгляд судді Удаловій О.Г. 
Ухвалою суду від 29.12.2025 прийнято справу № 910/7149/25 до провадження у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, підготовче засідання призначено на 29.01.2026.
28.01.2026 від Приватного підприємства "АГРОТРЕЙД ГРУПП" надійшло клопотання про передачу справи за підсудністю.
29.01.2026 суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 12.02.2026. 
10.02.2026 від ОСОБА_1 надійшли заперечення.
12.02.2026 суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 23.02.2026.
У підготовчому засіданні 23.02.2026 суд протокольною ухвалою відмовив Приватному підприємству "АГРОТРЕЙД ГРУПП" у задоволенні клопотання про передачу справи за підсудністю.
23.02.2026 суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 26.02.2026.
У підготовчому засіданні 26.02.2026 суд протокольною ухвалою відмовив у клопотанні відповідача-1 від 10.07.2025 про зловживанням процесуальними правами та залишення позову без розгляду та у клопотанні позивача від 01.07.2025 в частині витребування доказів, задовольнив клопотання позивача в частині огляду оригіналів доказів (ч. 6 ст. 91 ГПК України).
У підготовче засідання 26.02.2026 представники відповідача-2 та відповідача-3 не з`явилися. Про дату, час та місце проведення судового засідання сторони були повідомлені належним чином. 
У підготовчому засіданні 26.02.2026 представник позивача та відповідача-1 зазначили, що вважають виконаними завдання підготовчого провадження, у зв`язку з чим судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.03.2026.
У судовому засіданні 19.03.2026 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги, а також заперечення на такі вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2018 року між Приватним підприємством «Агротрейд Групп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Епік-Груп» було укладено договір позики б/н.
Відповідно до п. 1.2. Договору позики розмір позики становить 2 500 000 грн 00 коп. Строк повернення позики - до 31.01.2019.
01 березня 2019 року між ПП «Агротрейд Групп» та ТОВ «Епік-Груп» було укладено додаткову угоду № 1 до договору позики від 28.11.2018.
У провадженні Господарського суду Черкаської області перебувала справа № 925/434/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Епік-Груп» (код 41371120) до Приватного підприємства «Агротрейд Групп» про стягнення заборгованості (неповернута сума позики) у розмірі 2 500 000,00 грн.
Рішенняv Господарського суду Черкаської області від 06.06.2019 позов задоволено повністю.
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 24.02.2021 затверджено мирову угоду на стадії виконання, відповідно до п.п. 1-3 якої погоджено таке.
Боржник Приватне підприємство «АГРОТРЕЙД ГРУПП» є власником рухомого та нерухомого майна.
Відповідно до частини 8 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом.
Користуючись правом, передбаченим ч. 8 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», Сторони домовились врегулювати питання по виконавчому провадженню № 63456924 шляхом передачі Боржником Приватним підприємством «АГРОТРЕЙД ГРУПП» у власність Стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІК-АГРО» в рахунок повного погашення заборгованості за договором позики б/н від 28.11.2018, яка підтверджена наказом № 925/434/19 від 04.07.2019, що видав Господарський суд Черкаської області, наказом № 925/896/19 від 12.11.2019, що видав Господарський суд Черкаської області, ухвалою Господарського суду Черкаської області від 04.02.2020 № 925/1100/19 та Актом звірки взаємних розрахунків за період: 02 лютого 2018 року - 17 липня 2019 року, та розмір якої станом на 17 липня 2019 року погоджений Сторонами у сумі 7 051 438 грн, майна загальною вартістю 6 313 527,25 грн, яка підтверджується довідкою Приватного підприємства «Агротрейд Групп» про залишкову вартість основних засобів станом на 31.12.2020.
Згідно з п.п. 4-6 затвердженої мирової угоди у вказаній справі мирова угода вступає в силу з моменту її затвердження Господарським судом Черкаської області та є обов`язковою для стягувача та боржника. 
Право власності стягувача на майно, перелічене у п. 3 даної мирової угоди, виникає з моменту затвердження Господарським судом Черкаської області мирової угоди. 
Сторони погодили, що прийом-передача майна на виконання даної мирової угоди, посвідчується постановою приватного виконавця про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та Актом приватного виконавця про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.
19.03.2021 приватним виконавцем Жаботинським І.В. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з передачею майна стягувачу в рахунок погашення боргу у зведеному виконавчому провадженні № 64151400, зазначеного в ухвалі Господарського суду Черкаської області від 24.02.2021.
До складу вказаного зведеного виконавчого провадження № 64151400 входили ВП № 63456924, ВП № 64147854, ВП № 64152113,
У постанові про закінчення виконавчого провадження приватний виконавець зазначив, що судові накази Господарського суду Черкаської області від 04.07.2019 № 925/434/19, від 12.11.2019 № 925/896/19 та ухвала Господарського суду Черкаської області від 04.02.2020 № 925/1100/19 виконані у повному обсязі.
Ухвала суду від 24.02.2021 скасована постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2022.
У свою чергу, постанова Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2022 скасована постановою Верховного Суду від 04.10.2022 та закрито апеляційне провадження за апеляційної скаргою.
03 грудня 2021 року між ТОВ «Епік-Агро» (до перейменування - ТОВ «Епік-Груп») та ПП «Агротрейд Групп» укладено договір про виконання зобов`язання та часткове прощення боргу, відповідно до п. 2 якого сторони погодили, що зобов`язання по Договору позики від 29.11.2018 становить суму, визначену рішеннями судів по справам № 925/434/19, № 925/1100/19, № 925/896/19, штрафні санкції за умовами договору подальшому нарахуванню не підлягають.
У пункті 4 зазначеного Договору вказано, що задоволення вимог кредитора у порядку прийняття майна Боржника, на підставі ухвали Господарського суду Черкаської області від 24.02.2021 по справі № 925/434/19, стягнення на підставі судових наказів по справам № 925/434/19, № 925/1100/19, № 925/896/19 не здійснено.
31 серпня 2022 року ТОВ «Епік-Агро» та ПП «Агротрейд Групп» укладено Додаткову угоду до Договору про виконання зобов`язання та часткове прощення боргу, якою погоджено, що в рахунок виконання зобов`язань за Договором позики Божник зобов`язується здійснити повну оплату на користь кредитора суму тіла позики в розмірі 2 500 000грн. до 01.04.2023 включно.
02 лютого 2023 року між ТОВ «Епік-Агро» (первісний кредитор) та ТОВ «Техартком-Агро» (новий кредитор) укладено Договір № 01 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор передає новому кредитору своє право вимоги до ПП «Агротрейд Групп» (боржник) відповідно до Договору позики від 28.11.2018, що на момент укладення договору становить 1 426 393,95 грн.
12 листопада 2024 року ТОВ «Техартком-Агро» звернулось до Господарського суду Черкаської області у справі № 925/1403/24 з позовом до ПП «Агротрейд Групп» та ОСОБА_1 про солідарне стягнення 1 426 393,95 грн.
Звертаючись до суду з даним позовом у справі № 910/7149/25, позивач вказує на ознаки фіктивності договору про виконання зобов`язання та часткове прощення боргу від 03.12.2021 та додаткової угоди до нього від 31.08.2022 з огляду на наступне:
- якщо покластись на достовірність інформації, що викладена у п. 3 Мирової угоди та постанов приватного виконавця, прийнятих у зведеному виконавчому провадженні № 64151400, про передачу майна стягувачу та про закінчення виконавчого провадження, можна дійти висновку про те, що з 19.03.2021 Приватне підприємство «Агротрейд Групп» є таким, що в повному обсязі виконало зобов`язання за Договором позики від 28.11.2018 шляхом укладення та виконання Мирової угоди від 24.02.2019;
- ні в тексті Договору про виконання зобов`язання та часткове прощення боргу від 03.12.2021, ні у Додатковій угоді до нього не вказано, що ці документи є невід`ємною частиною Договору позики від 28.11.2018;
- ухвалою Господарського суду Черкаської області від 09.01.2024 у справі № 925/1341/23 (залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2024 та постановою Верховного Суду від 31.07.2024) відмовлено у задоволенні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство ПП «Агротрейд Групп», що вказує на його повну платоспроможність та відсутність дійсних зобов`язань, обумовлених договором про виконання зобов`язання та часткове прощення боргу від 03.12.2021, та додатковою угодою до нього від 31.08.2022.
Крім того, позивач вказує на наявність ознак фіктивності договору № 01 про відступлення права вимоги від 02.02.2023, оскільки на момент укладення вказаного договору про відступлення права вимоги новий кредитор не міг не знати про те, що у ПП «Агротрейд Групп» були відсутні дійсні зобов`язання перед ТОВ «Епік-Агро».
Відтак, як вказує позивач, відсутність у ПП «Агротрейд Групп» будь-якої заборгованості як за Договором позики від 28.11.2018, так і за судовими наказами у справах № 925/434/19, № 925/896/19, № 925/1100/19, що слідує з постанови про закінчення виконавчого провадження від 19.03.2021, підтвердження цим же підприємством відсутності боргів перед кредиторами у межах справи № 925/1341/23 свідчить про фіктивність Договору про виконання зобов`язань та часткове прощення боргу від 03.12.2021 та Додаткової угоди від 31.08.2022, їх спрямованість не на повернення існуючої заборгованості, а на штучне створення нового боргу.
Заперечуючи проти задоволення позову у даній справі, відповідач-1 посилається на те, що:
- позов пред`явлено фізичною особою, а тому спір не підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, що є самостійною підставою для відмови у позові;
- у позивача відсутнє суб`єктивне порушене право, на захист якого подано даний позов;
- позивачем не доведено ознак фіктивності укладених між відповідачем договорів;
- жодна зі сторін договорів не заявила заперечень щодо укладення оскаржуваних договорів. Дані договори виконувалися сторонами, позивачем, у свою чергу, не доведено того, що оскаржувані договори на укладались між сторонами.
Відповідач-3 заперечуючи проти задоволення позову вказує про наступне:
- позивач у своїх доводах вказує на взаємовиключні та суперечливі обставини, оскільки стверджує, що сторони не укладали даних договорів (через відмінності в підписах) та що сторони уклали договори, але фіктивно, без умислу їх фактичного виконання, проте в цей же час заявляє, що відповідач-3 з метою стягнення коштів з позивача на підставі даних договорів звернувся до суду про солідарне стягнення грошових коштів;
- позивачу було достеменно відомо, що дані договори не просто були укладені, а й виконувалися сторонами. ТОВ «ТЕХАРТКОМ-АГРО», пред`являючи позов, надало суду та Позивачу копії платіжних доручень, що посвідчують факт перерахунку коштів на виконання даних договорів. Більше того, станом на сьогоднішній день Договір про виконання зобов`язання та часткове прощення боргу від 03.12.2021 та Додаткова угода від 31.08.2022 до нього є виконаними Відповідачем-1 у ході виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 13.03.2025 у справі № 925/122/25;
- оскаржувані договори регулюють взаємні права та обов`язки їх безпосередніх сторін і не стосуються прав чи обов`язків позивача ОСОБА_1 , відтак права останнього не можуть бути порушені їх укладенням та, тим більше, вказувати на фіктивність таких договорів.
Оцінивши надані суду докази та доводи учасників справи, суд вказує про наступне.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти.
Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Згідно з ст. 14 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Як визначено ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.
При цьому суд вказує, що статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний.
Судом враховано, що станом на момент розгляду даної справи договір про виконання зобов`язання та часткове прощення боргу від 03.12.2021 та додаткова угода від 31.08.2022 до договору про виконання зобов`язання від 03.12.2021 є виконаним відповідачем-1 в ході виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 13.03.2025 у справі № 925/122/25.
Поряд з цим, під час розгляду даної справи суду не надано ознак фіктивності оскаржуваних договору про виконання зобов`язання та часткове прощення боргу від 03.12.2021 та додаткової угода від 31.08.2022 до вказаного договору, зокрема, позивачем не доведено, що такі договори укладені з метою введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомого наміру невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Відповідачем-3 у межах справи № 925/122/25 стягнуто заборгованість за договором позики від 28.11.2018 з урахуванням оскаржуваних договору про виконання зобов`язання та часткове прощення боргу від 03.12.2021 та додаткової угода від 31.08.2022 до вказаного договору.
При цьому позов у справі № 925/122/25 подано ТОВ «Техартком-Агро» як позивачем на підставі укладеного договору № 01 про відступлення права вимоги від 02.02.2023, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Епік-Агро» (як первісним кредитором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Техартком-Агро» (як новим кредитором).
Також під час розгляду даної справи суду не надано доказів того, що договір № 01 про відступлення права вимоги від 02.02.2023 укладено особами, які не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності.
Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже вони не спростовують встановлених судом обставин та не впливають на результат прийнятого рішення.
Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За таких обставин, враховуючи подані учасниками справи докази, які оцінені судом у порядку статті 86 ГПК України, у позові слід відмовити повністю.
Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, у зв`язку з чим відмовляє в задоволенні позову. 
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по оплаті позову судовим збором враховуючи відмову в задоволенні позову підлягають покладанню на позивача.
Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 23.04.2026.

Суддя О.Г. Удалова