номер провадження справи 7/239/25 

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2026 Справа № 908/3821/25
м.Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Лєскіної Ірини Євгенівни, за участі секретаря судового засідання Даниленко Віти Сергіївни розглянув у порядку загального позовного провадження справу № 908/3821/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Універсал МТЗ” (49074, м.Дніпро, вул. Сагайдачного, буд. 1А, к.2, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 39567260) 
до відповідача: Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 24584661) в особі філії Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 19355964) 
про стягнення 112683,69 грн, 

за участю представників учасників справи:
від позивача: Воронов Ю.В. (в режимі відеконференції) - ордер АЕ серія №1453168 від 10.12.2025, свідоцтво адвоката №2477 від 16.04.2012
від відповідача: Гриценко В.С. (в режимі відеконференції) - виписка з ЄДР від 22.08.2025, самопредставництво

Процесуальні дії у справі.
До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (документ зареєстрований в канцелярії Господарського суду Запорізької області вх. № 4238/08-07/25 22.12.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю “Універсал МТЗ” (далі – ТОВ «Універсал МТЗ») до Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (далі ВП «ЗАЕС») про стягнення 112683,69 грн заборгованості за договором поставки товару № 198(3)20УК/53-121-01-20-09385 від 26.05.2020, яка складається з 85837,69 грн інфляційних втрат та 26846,00 грн 3% річних. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 22.12.2025 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/3821/25 та визначено до розгляду судді Лєскіній І.Є.
Ухвалою суду від 29.12.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/3821/25, яке суд ухвалив здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 27.01.2026 об 09 год. 30 хв.
У системі “Електронний суд” 29.12.2025 позивачем сформовано заяву про проведення підготовчого засідання 27.01.2026 в режимі відеконференції.
Ухвалою суду від 05.01.2026 заява задоволена.
У системі “Електронний суд” відповідачем 07.01.2026 сформовано відзив на позовну заяву (зареєстровано в канцелярії суду за вх. №403/08-08/26 від 08.01.2026), в якому представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
У системі “Електронний суд” 08.01.2026 відповідачем сформовано заяву про проведення підготовчого засідання 27.01.2026 в режимі відеконференції.
Ухвалою суду від 14.01.2026 заява задоволена.
Позивачем 16.01.2026 в системі “Електронний суд” сформовано відповідь на відзив (зареєстровано в канцелярії суду за вх. №1079/08-08/26 від 16.01.2026), в якій просить суд взяти до уваги викладені у відповіді на відзив обставини, у задоволенні позову відмовити.
У системі “Електронний суд” відповідачем 16.01.2026 сформовані заперечення на відповідь на відзив (зареєстровано в канцелярії суду за вх. №1211/08-08/26 від 19.01.2026). Представник відповідача просить суд врахувати заперечення проти позову, викладені у відзиві відповідача, а також у цьому запереченні на відповідь на відзив.
У судовому засіданні 27.01.2026 брали участь представники обох сторін.
У підготовчому засіданні судом розглянуті питання, передбачені частиною 2 ст. 182 ГПК України.
Судом у підготовчому засіданні 27.01.2025 з`ясовано у представників позивача та відповідача, чи всі докази подані, чи можливо закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті.
Представники позивача та відповідача повідомили суд, що всі докази надані та не заперечили проти призначення справи до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 27.01.2026 суд закрив підготовче провадження. Розгляд справи по суті призначив на 16.02.2026 о 09 год. 30 хв.
У судовому засіданні приймали участь представники обох сторін. Представник позивача зазначив, що позов підтримує у повному обсязі. Представник відповідача заперечив проти його задоволення.
Суд протокольною ухвалою оголосив перерву у судовому засіданні до 10.03.2026 об 11год. 00 хв. 
У судовому засіданні 10.03.2026 брали участь представники сторін. Суд з`ясував обставини справи та дослідив докази, провів судові дебати.
Після закінчення судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення та повідомив про відкладення його проголошення до 20.03.2026 об 11год. 00хв. 
Фіксація судового процесу 20.03.2026 здійснювалась за допомогою технічного засобу, відповідно до положення ст. 222 ГПК України. 
У судовому засіданні 20.03.2026 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення. 

Стислий виклад позицій учасників страви.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Універсал МТЗ» звернувся до Господарського суду Запорізької області з вимогою про стягнення з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення заборгованості у розмірі 112683,69грн, яка складається з 85837,69 грн інфляційних втрат та 26846,00 грн 3% річних. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем належним чином своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної оплати отриманого від позивача товару за договором поставки товару № 198(3)20УК/53-121-01-20-09385 від 26.05.2020, що стало підставою звернення позивача до суду. 
Позов заявлено на підставі ст.ст. 11, 509, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Використовуючи надане процесуальним законом право, відповідач надав відзив (документ сформований в системі «Електронний суд» 07.01.2026, зареєстрований в канцелярії Господарського суду Запорізької області 08.01.2026), який судом прийнято до розгляду. 
Заперечуючи проти позову відповідач вказує на те, що філією «ВП ЗАЕС» було здійснено оплату товару за вказаним договором в розмірі 2 555 700,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №1326 від 18.02.2021, №1409 від 18.02.2021, №13060 від 05.08.2021, №13933 від 28.08.2021, №13951 від 28.08.2021, №14085 від 01.09.2021, №16200 від 01.10.2021, №18509 від 26.10.2021, №18565 від 26.10.2021. 
Позивачем не враховано умови договору щодо оплати за товар, а також норми чинного законодавства, внаслідок чого невірно визначено період прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивач помилково вказує на періоди прострочення виконання зобов`язань: з 12.10.2020 по 18.02.2021 за в/н №27 від 28.08.2020, з 10.01.2021 по 19.02.2021 за в/н № 36 від 26.11.2020, з 10.04.2021 по 06.08.2021 за в/н №2 від 25.02.2021, з 06.06.2021 по 26.10.2021 за в/н №14 від 22.04.2021. 
День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань (п. 1.9 Постанови ПВГСУ №14). 
Враховуючи дати поставки товару, умови договору щодо строку оплати (45 календарних днів з дати поставки щодо частини вартості товару у розмірі суми без ПДВ), а також дні фактичної сплати відповідачем заборгованості, нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на суму боргу в розмірі 565 345,20 грн за період з 12.10.2020 по 18.02.2021, на суму боргу в розмірі 27 475,20 грн за період з 10.01.2021 по 19.02.2021, на суму боргу в розмірі 1 923 574,80 грн за період з 10.04.2021 по 06.08.2021, на суму боргу в розмірі 667 830,80 грн за період з 01.09.2021 по 01.10.2021, на суму боргу в розмірі 39 304,80 грн за період з 06.06.2021 по 26.10.2021 безпідставне. 
Відповідач вказує, що 19.02.2021, 06.08.2021, 28.08.2021, 01.09.2021, 01.10.2021, 26.10.2021 є днями фактичної сплати заборгованості, тому ці дні не повинні включатись в період часу, за який здійснюється нарахування. 
Також зазначає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України). Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України). 
Розрахунки 3 % річних відповідач вважає невірними, оскільки 12.10.2020, 10.01.2021, 11.01.2021, 19.02.2021, 10.04.2021, 11.04.2021, 12.04.2021, 06.08.2021, 06.06.2021, 07.06.2021, 26.10.2021 не є днями прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Також відповідачем надані заперечення щодо відсутності прострочення виконання грошового зобов`язання в частині вартості товару в розмірі суми ПДВ. Вказує, що прострочення виконання зобов`язання щодо сплати частини вартості товару в розмірі ПДВ відсутнє, оскільки відсутні докази направлення позивачем та отримання відповідачем податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН. Відповідно, нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу в частині вартості товару в розмірі ПДВ безпідставне.

Обставини справи, встановлені судом, та докази що їх підтверджують.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсал МТЗ» (надалі -Постачальник/Позивач) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (надалі - Покупець/Відповідач) укладено договір поставки товару № 198(3)20 УК/53-121-01-20-09385 від 12 травня 2020 року/26 травня 2020 року (надалі - договір).
Представником покупця договір підписано 25 травня 2020 року, представником постачальника договір підписано 26 травня 2020 року, на титульній сторінці договору в друкованому виконанні вказано дату « 12.05.2020р.», в рукописному варіанті - 26.05.2020.
У сформованих в рамках даного договору видаткових документах сторони вказують датою договору 26.05.2020.
Отже, датою укладення договору є 26 травня 2020 року, коли здійснено підписання тексту договору обома сторонами.
Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти й оплатити товар згідно зі специфікацією всього на суму 2 555 700, 00 грн.
За приписами п. 3.1. договору, вартість товару за договором складає 2 129 750, 00 грн. (два мільйони сто двадцять дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят грн. 00 коп.), крім того ПДВ 20% 425 950, 00 грн. (чотириста двадцять п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят грн. 00 коп.), загальна вартість складає 2 555 700, 00 грн. (два мільйони п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч сімсот грн. 00 коп.).
Згідно з п. 3.2. договору, розрахунок за товар, поставлений відповідно до п.1.1., здійснюється шляхом перерахування грошових колітів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з моменту поставки товару. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.
За приписами п. 10.1. договору, додатки, доповнення, акти та протоколи, складені після укладення даного договору, що доповнюють або змінюють зміст окремих положень даного договору, дійсні за умови підписання їх повноважними особами обох сторін договору. 
В рамках договору сторонами підписано наступні додатки:
- Додаткова угода № 1 від 17 серпня 2020 року до договору поставки товару №198(3)20 УК/53-121-01-20-09385 від 26 травня 2020 року, якою пункт Договору 1.2 викладено у такій редакції: « 1.2 Строк поставки товару: Травень-грудень 2020 року.».
- Додаткова угода № 2 від 28 грудня 2020 року до договору поставки товару №198(3)20 УК/53-121-01-20-09385 від 26 травня 2020 року, якою пункт Договору 1.2 викладено у такій редакції: « 1.2 Строк поставки товару: Травень 2020 - травень 2021 року.». Крім того п.11.1 Договору викладено у такій редакції: «п.11.1 Даний договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами. Даний договір діє до 31.07.2021 р.».
Відповідно до видаткової накладної № 27 від 28 серпня 2020 року постачальником було передано, а покупцем прийнято товар згідно з договором всього із ПДВ на суму 565 345, 20 грн.
Відповідно до видаткової накладної № 36 від 26 листопада 2020 року постачальником було передано, а покупцем прийнято товар згідно з договором всього із ПДВ на суму 27 475, 20 грн.
Відповідно до видаткової накладної № 2 від 25 лютого 2021 року постачальником було передано, а покупцем прийнято товар згідно з договором всього із ПДВ на суму 1 923 574, 80 грн.
Відповідно до видаткової накладної № 14 від 22 квітня 2021 року постачальником було передано, а покупцем прийнято товар згідно з договором всього із ПДВ на суму 39 304,80 грн.
Про отримання відповідачем товару свідчать підписи уповноваженої особи на накладних.
Факт поставки товару та його отримання сторонами не заперечується. 
Договір в установленому законом порядку не оспорювався, не визнавався недійсним та його дія не припинена.
Продукцію прийнято без будь-яких зауважень щодо кількості та якості.
Отже, в рамках договору позивачем надано, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 2 555 700, 00 грн.
З підстав настання першої події (поставка товару) позивачем виписано, спрямовано на реєстрацію та зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних наступні податкові накладні:
- Податкова накладна № 27 від 28 серпня 2020 року (квитанція про реєстрацію від 11 вересня 2020 року);
- Податкова накладна № 36 від 26 листопада 2020 року (квитанція про реєстрацію від 08 грудня 2020 року);
- Податкова накладна № 2 від 25 лютого 2021 року (квитанція про реєстрацію від 16 березня 2021 року);
Податкова накладна № 14 від 22 квітня 2021 року (квитанція про реєстрацію від 07 травня 2021 року);
На виконання договору відповідачем здійснено оплату за наступними платіжними інструкціями:
-Платіжна інструкція № 1326 від 19 лютого 2021 року на суму 27 475, 20 грн.
-Платіжна інструкція № 1409 від 18 лютого 2021 року на суму 565 345, 20 грн.
-Платіжна інструкція № 13060 від 06 серпня 2021 року на суму 949 522, 00 грн.
-Платіжна інструкція № 13933 від 28 серпня 2021 року на суму 33 748, 80 грн.
-Платіжна інструкція № 13951 від 28 серпня 2021 року на суму 97 841, 60 грн.
-Платіжна інструкція № 14085 від 01 вересня 2021 року на суму 174 631, 60 грн.
-Платіжна інструкція № 16200 від 01 жовтня 2021 року на суму 500 000,00 грн.
-Платіжна інструкція № 18509 від 26 жовтня 2021 року на суму 167 830,80 грн.
-Платіжна інструкція № 18565 від 26 жовтня 2021 року на суму 39 304, 80 грн.
Ураховуючи приписи п.3.2. договору кінцевою датою оплати за кожною з видаткових накладних є:
-Строк сплати за видаткової накладної № 27 від 28 серпня 2020 року - не пізніше 12 жовтня 2020 року.
-Строк сплати за видаткової накладної № 36 від 26 листопада 2020 року - не пізніше 10 січня 2021 року.
-Строк сплати за видаткової накладної № 2 від 25 лютого 2021 року - не пізніше 10 квітня 2021 року.
-Строк сплати за видаткової накладної № 14 від 22 квітня 2021 року - не пізніше 06 червня 2021 року.
Вартість товару за видатковою накладною № 27 від 28 серпня 2020 року сплачено наступними платіжними інструкціями:
-Платіжна інструкція № 1409 від 18 лютого 2021 року на суму 565 345,20 грн.
Вартість товару за видатковою накладною № 36 від 26 листопада 2020 року сплачено наступними платіжними інструкціями:
-Платіжна інструкція № 1326 від 19 лютого 2021 року на суму 27 475,20 грн.
Вартість товару за видатковою накладною № 2 від 25 лютого 2021 року сплачено наступними платіжними інструкціями:
-Платіжна інструкція № 13060 від 06 серпня 2021 року на суму 949 522, 00 грн.
-Платіжна інструкція № 13933 від 28 серпня 2021 року на суму 33 748, 80 грн.
-Платіжна інструкція № 13951 від 28 серпня 2021 року на суму 97 841, 60 грн.
-Платіжна інструкція № 14085 від 01 вересня 2021 року на суму 174 631, 60 грн. 
-Платіжна інструкція № 16200 від 01 жовтня 2021 року на суму 500 000, 00 грн.
-Платіжна інструкція № 18509 від 26 жовтня 2021 року на суму 167 830,80 грн.
Вартість товару за видатковою накладною № 14 від 22 квітня 2021 року сплачено наступними платіжними інструкціями:
-Платіжна інструкція № 18565 від 26 жовтня 2021 року на суму 39 304,80 грн.
Відтак, покупцем здійснено перерахування грошових коштів в сумі 2 555 700,00грн, проте з порушення визначеного сторонами у договорі строку.
Позивач зазначає, що прострочення оплати становить:
-За видатковою накладною № 27 від 28 серпня 2020 року строк - 129 календарних днів (з 12 жовтня 2020 року по 18 лютого 2021 року).
-За видатковою накладною № 36 від 26 листопада 2020 року строк - 40 календарних днів (з 10 січня 2021 року по 19 лютого 2021 року).
-За видатковою накладною № 2 від 25 лютого 2021 року строк -118 календарних днів (з
10 квітня 2021 року по 06 серпня 2021 року).
-За видатковою накладною № 14 від 22 квітня 2021 року строк - 142 календарні дні (з 06 червня 2021 року по 26 жовтня 2021 року).
У зв`язку з простроченням боржником оплати отриманого товару, позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України нараховано 85837,69 грн інфляційних втрат та 26846,00 грн 3% річних. 

Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення. Висновки суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 11, ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі частиною 2 статті 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ст.ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18) та від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18)).
Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц зробила висновок, за яким положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).
Виходячи із положень статті 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у такого боржника в силу закону (ч.2 ст.625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму "інфляційних втрат" як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Згідно з п.3.2. договору, розрахунок за товар, поставлений відповідно до п.1.1., здійснюється шляхом перерахування грошових колітів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з моменту поставки товару. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.
Судом установлено, що внаслідок порушення відповідачем строків оплати за отриманий товар позивачем нараховано до стягнення суму 85837,69 грн інфляційних втрат та 26846,00 грн 3% річних. 
Як вже зазначалось, позивач вважає, що прострочення оплати за видатковими накладними становить:
-За видатковою накладною № 27 від 28 серпня 2020 року строк - 129 календарних днів (з 12 жовтня 2020 року по 18 лютого 2021 року).
-За видатковою накладною № 36 від 26 листопада 2020 року строк - 40 календарних днів (з 10 січня 2021 року по 19 лютого 2021 року).
-За видатковою накладною № 2 від 25 лютого 2021 року строк -118 календарних днів (з
10 квітня 2021 року по 06 серпня 2021 року).
-За видатковою накладною № 14 від 22 квітня 2021 року строк - 142 календарні дні (з 06 червня 2021 року по 26 жовтня 2021 року).
Перевіривши розрахунок позивача та беручи до уваги заперечення відповідача щодо періодів нарахування 3% річних, суд вважає, що позивач невірно вирахував дату початку нарахування 3% річних, оскільки пунктом 5 ст. 254 ЦК України встановлено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. 
Відповідно до п.3.2. договору, розрахунок за товар, поставлений відповідно до п.1.1., здійснюється шляхом перерахування грошових колітів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з моменту поставки товару. 
Тобто у разі, якщо 60-ти десятий день припадає не вихідний день (суботу чи неділю), днем оплати є наступний за ним робочий день, тобто понеділок, а розрахунок 3% річних повинен починатися з наступного дня (вівторка).
Враховуючи викладене, суд констатує, що датами початку та закінчення нарахування 3% річних є:
-за видатковою накладною № 27 від 28.08.2020 на суму 565345,20грн, строк оплати до 12.10.2020 (понеділок), дата оплати 19.02.2021, вірним періодом нарахування слід вважати з 13.10.2020 по 18.02.2021;
-за видатковою накладною № 36 від 26.11.2020 на суму 27475,20грн, строк оплати до 10.01.2021 (неділя), дата оплати 19.02.2021, вірним періодом нарахування слід вважати з 12.01.2021 по 18.02.2021;
-за видатковою накладною № 2 від 25.02.2021 на суму 1923574,80грн, строк оплати до 10.01.2021 (субота), вірним періодом нарахування на суму оплати 1923574,80 грн слід вважати з 13.04.2021 по 05.08.2021 (оскільки 06.08.2021 відповідачем частково сплачену заборгованість на суму 949522,00 грн), на суму оплати 667830,80 грн (з урахуванням часткових оплат 28.08.2021 на суми 33748,80 грн та 97841,60 грн, 01.09.2021 на суму 174631,60) з 01.09.2021 по 30.09.2021 (оскільки 01.10.2021 відповідачем частково сплачену заборгованість на суму 500000,00 грн);
-за видатковою накладною № 14 від 22.04.2021 на суму 39304,80грн, строк оплати до 06.06.2021 (неділя), дата оплати 26.10.2021, вірним періодом нарахування слід вважати з 08.06.2021 по 25.10.2021.
Суд враховує що відповідно до пункту 1.9 Постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов`язання» день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.
Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних в інформаційно-пошуковій системі «Законодавство», суд приходить до висновку, що правомірним є стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 26295,68 грн, які розраховані судом на суму заборгованості за кожною видатковою накладною з урахуванням строків початку нарахувань, вказаних вище, та дат фактичної оплати товару. 
Отже в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 
Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.
Наданий розрахунок втрат від інфляції перевірено за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», встановлено, що сума втрат від інфляції нарахована позивачем вірно. 
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у справі № 910/13071/19 сформулювала позицію щодо нарахування та сплати боржником інфляційних втрат за неповний місяць.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних втрат. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.
Суд із використанням інформаційно-пошукової системи «Законодавство» здійснив розрахунок інфляційних втрат, урахувавши позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 910/13071/19, викладену в постанові від 20.11.2020. Сума інфляційних втрат за вказаний період, відповідно до даних названої системи, становить 85837,69 грн та підлягає задоволенню повністю. 
Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що строк виконання грошового зобов`язання щодо оплати частини вартості товару у сумі ПДВ не встановлений; відповідачу на його електронну адресу, що вказана у договорі, зареєстрованих податкових накладних від позивача не надходило. При цьому, відповідач не заперечив факт реєстрації податкових накладних, реєстрація яких в ЄРПН підтверджується матеріалами справи.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку і може завдати покупцю збитків. 
Обов`язок реєстрації податкової накладної не перебуває в площині господарських правовідносин та не може слугувати підставою господарської відповідальності сторони договору.
Тобто, навіть у випадку відсутності реєстрації податкової накладної, це жодним чином не нівелює обов`язок покупця зі сплати вартості поставленого товару у повному обсязі та у строк, обумовлений договором, оскільки відсутність квитанції про реєстрацію податкової накладної та будь-яких інших документів не може вважатись відкладальною умовою та не звільняє покупця від обов`язку оплатити поставлений товар у визначений договором строк.
Відповідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Пунктом 201.7 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Відповідно п. 201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
У пункті 3.2 договору визначено, що оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.
Відтак, з урахуванням умов пункту 3.2 договору, оплата покупцем поставленого товару має здійснюватися протягом 45 календарних днів з дати його поставки. У даному випадку, має значення лише сам факт реєстрації постачальником податкової накладної. 
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За приписами ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як встановлено судом, позивач передав відповідачу товар за договором на загальну суму 2555700,00 грн, про що між сторонами були підписані видаткові накладні. 
Відповідач не заперечив та не спростував отримання ним товару.
Щодо безпідставності нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період із 12.10.2020 по 26.10.2021 через сплив строку позовної давності, суд зазначає таке.
Статтею 256 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексуУкраїни).
Аналіз змісту статей 256, 257 та 261 Цивільного кодексу України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.
Як указала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Таким чином, з огляду на вищенаведені правові висновки право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.
Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними.
За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19),строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХнабрав чинності 30 січня 2024 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.
Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
Наведені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24.
Отже, оскільки в цій справі станом на 02 квітня 2020 року позовна давність щодо визнаних судом обґрунтованими позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних не спливла, то перебіг цього строку є зупиненим і дотепер (внаслідок продовження на строк дії карантину та воєнного стану й подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану).
За таких обставин звернення до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих за заявлений позивачем період, тобто без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим. Доводи відповідача про безпідставність нарахування позивачем інфляційних втрат та трьох процентів річних протягом зазначеного періоду спростовуються викладеними Верховним Судом висновками.
На підставі зазначеного позов задовольняється судом частково, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 85837,69 грн інфляційних втрат, 26295,68 грн 3% річних.

Судові витрати.
Відповідно п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Судовий збір у сумі 3012 гривні 86 копійок покладається на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам. 

Керуючись ст.ст. 2, 5, 11, 13, 14, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 24584661) в особі філії Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Універсал МТЗ” (49074, м.Дніпро, вул. Сагайдачного, буд. 1А,к.2, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 39567260) 85837 (вісімдесят п`ять тисяч вісімсот тридцять сім) гривень 69 копійок інфляційних втрат, 26295 (двадцять шість тисяч двісті дев`яносто п`ять) гривень 68 копійок 3% річних, 3012 (три тисячі дванадцять) гривень 86 копійок витрат зі сплати судового збору.
Після набрання рішенням законної сили видати наказ.
У решті позовних вимог відмовити. 

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення підписано 23.03.2026.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя І.Є. Лєскіна