ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/13341/25
Провадження № 22-ц/820/373/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,
секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2025 року про закриття провадження у справі,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2025 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі – АТ «Сенс Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
АТ «Сенс Банк» зазначило, що 19 січня 2007 року між Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі – АТ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є банк, і ОСОБА_1 укладено договір кредиту №880/17-РКМ 11 (далі – кредитний договір), за умовами якого АТ «Укрсоцбанк» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 99 999 доларів США, а та зобов`язалася повернути кредит і сплатити проценти частинами. ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 червня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» 1 046 533 грн 35 коп. заборгованості за кредитним договором. Оскільки ОСОБА_1 прострочила виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, то вона має сплатити позивачеві заборгованість станом на 23 лютого 2022 року у розмірі 750 840 грн 79 коп., яка складається з 155 603 грн 74 коп. трьох процентів річних від простроченої суми та 595 237 грн 05 коп. інфляційних втрат.
За таких обставин АТ «Сенс Банк» просило суд стягнути з  ОСОБА_1 750 840 грн 79 коп. заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2025 року провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України).
Суд керувався тим, що АТ «Укрсоцбанк» уклало кредитний договір з ОСОБА_1 як фізичною особою – підприємцем, а тому цей спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «Сенс Банк» просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що 30 липня 2023 року ОСОБА_1 припинила свою підприємницьку діяльність, тобто вона не є підприємцем і має відповідати за кредитними зобов`язаннями як фізична особа, а тому справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У письмових поясненнях ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на її законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

19 січня 2007 року між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є банк, і фізичною особою – підприємцем ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого АТ «Укрсоцбанк» надало відповідачці кредит у розмірі 99 999 доларів США строком до 5 січня 2022 року під 13% річних, а та зобов`язалася повернути кредит і сплатити проценти частинами.
Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 червня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» 1 046 533 грн заборгованості за кредитним договором.
На підставі цього рішення Господарський суд міста Києва видав судовий наказ №5011-2/12750-2012 від 4 жовтня 2012 року про стягнення з фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором і третейського збору.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Leo Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема  справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи – підприємці.
За змістом частини першої статті 3 Господарського кодексу України (далі – ГК України), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
В силу статті 50 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
Із положень статті 626 ЦК України та статті 179 ГК України слідує, що господарським договором – є домовленість (угода) між суб`єктами господарювання або між суб`єктом господарювання і негосподарюючими суб`єктами – юридичними особами, на підставі якої виникають господарські права та зобов`язання.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 вересня 2019 року у справі №640/16902/18 зазначила, що з 15 грудня 2017 року, що є датою набрання чинності ГПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, яку раніше здійснювала зазначена фізична особа, зареєстрована підприємцем (див. пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17).
У випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи – підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за її зобов`язаннями, пов`язаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (див. пункт 4.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №910/8729/18).
За змістом указаних норм права господарським судам підвідомчі спори, що виникають між суб`єктами господарювання у зв`язку з здійсненням ними господарської діяльності, зокрема при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.
Згідно з витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань (а.с. 161-167) ОСОБА_1 припинила підприємницьку діяльність і втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності.
Із матеріалів справи слідує, що під час здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності вона уклала з АТ «Укрсоцбанк» кредитний договір. За своєю правовою природою цей договір є господарським, а між сторонами виник спір з приводу його виконання.
Оскільки спірні правовідносини виникли щодо виконання фізичною особою – підприємцем умов господарського договору, зобов`язання за яким у відповідачки з втратою статусу фізичної особи – підприємця не припинилися, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про належність спору до юрисдикції господарського суду.
Доводи АТ «Сенс Банк» про те, що вирішення спору віднесено до цивільної юрисдикції, не відповідають фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» залишити без задоволення.
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2025 року про закриття провадження у справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 лютого 2026 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Чевилюк З.А.  
Доповідач – Ярмолюк О.І.       Категорія 27