ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/8616/24 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,
суддів: Ганечко О.М.,
Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на рішення Киїського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у м. Києві як відокремленого підрозділу ДПС до Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Фонду державного майна України про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі, -

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДПС у м. Києві як відокремлений підрозділ ДПС звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Фонду державного майна України, в якому просило: надати Головному управлінню ДПС у м. Києві дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу відповідача за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.
Позов обґрунтовано тим, що оскільки відповідачем податковий борг самостійно не сплачено, надіслана податкова вимога не виконана, а тому контролюючим органом було прийнято рішення про опис майна в податкову заставу. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року позовні вимоги - задоволено.
Надано Головному управлінню ДПС у м. Києві дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» у розмірі 20 066 348,22 грн. (двадцять мільйонів шістдесят шість тисяч триста сорок вісім гривень 22 коп.) за рахунок майна платника, що перебуває у податковій заставі.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що ГУ ДПС в м. Києві не надало доказів по вжиття заходів щодо стягнення з підприємства коштів у рахунок погашення податкового боргу, зокрема, за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України та Порядком стягнення готівки, яка належить платникові податків, у рахунок погашення його податкового боргу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1244.
У відзиві на апеляційну скаргу третьою особою зазначено про те, що оскільки податковим органом не було надано доказів, які свідчать про відсутність коштів на рахунках відповідача у банках, необхідних для погашення суми боргу, оскільки інкасові платіжні доручення датовані вереснем-жовтнем 2023 року, а з даним позовом позивач звернувся лише у лютому 2024 року, тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, за Державним підприємством «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» згідно відомостей ІКПП та інформації про податковий борг, наданої позивачем, станом на 06.11.2023 обліковується податковий борг із земельного податку з юридичних осіб у розмірі 20 066 348,22 грн, з яких пеня 42 914,42 грн.
Контролюючим органом на адресу відповідача рекомендованими поштовими відправленнями направлялись податкова вимога від 24.03.2023 № 0000033-1303-2615 про сплату податкового боргу у розмірі 5 279 899,30 грн та рішення про опис майна у податкову заставу № 0000033-1303-2615 від 24.03.2023, які отримані уповноваженою особою Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» 31.03.2023.
У відповідності до акту опису майна у податкову заставу від 16.05.2023 № 41/26-15-13-03-16, підписаному податковим керуючим та платником податків, наявний наступний перелік майна, описаного у податкову заставу:
- загальною площею 68,5 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_9, вартістю 1 322 100 грн;
- загальною площею 65,9 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1 271 900 грн;
- загальною площею 58,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 1 143 000 грн;
- загальною площею 42,7 кв.м., яке знаходиться за адресою:  АДРЕСА_3 , вартістю 953 000 грн;
- загальною площею 58,8кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , вартістю 1 144 900 грн;
- загальною площею 41,8кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , вартістю 932 900 грн;
- загальною площею 43 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , вартістю 959 700 грн;
- загальною площею 48,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , вартістю 688 446 грн;
- загальною площею 67,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 1 300 800 грн.
Надалі, рішенням ГУ ДПС у м. Києві від 23.05.2023 № 342/4/26-15-13-03-23 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу на підставі пункту 95.5 статті 95 ПК України вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів та інших фінансових установах Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця».
До того ж, контролюючим органом складені інкасові доручення (платіжні інструкції на примусове списання (стягнення) коштів) від 11.09.2023 № 9149/26-15-13-05-39, від 11.09.2023 № 9150/26-15-13-05-39, від 11.09.2023 № 9053/26-15-13-05-39, від 11.09.2023 № 9054/26-15-13-05-39,від 11.09.2023 № 9080/26-15-13-05-39, від 11.09.2023 № 9096/26-15-13-05-39, від 11.09.2023 № 9039/26-15-13-05-39, від 11.09.2023 № 9143/26-15-13-05-39, від 11.09.2023 № 9036/26-15-13-05-39, від 11.09.2023 № 9156/26-15-13-05-39, від 11.09.2023 № 9010/26-15-13-05-39, від 11.09.2023 № 9106/26-15-13-05-39, від 11.09.2023 № 9011/26-15-13-05-39, від 11.09.2023 № 9107/26-15-13-05-39, від 11.09.2023 № 9073/26-15-13-05-39, від 11.09.2023 № 9089/26-15-13-05-39.
Однак, інкасові доручення (платіжні інструкції на примусове списання (стягнення) коштів) від 11.09.2023 № 9149/26-15-13-05-39, від 11.09.2023 № 9053/26-15-13-05-39 повернулись позивачу без виконання у зв`язку із тим, що платіжна інструкція стягувача надійшла з призначенням платежу за іншим документом, ніж той, для забезпечення виконання якого накладено арешт і на цьому рахунку немає інших (крім арештованих) коштів.
Інкасові доручення (платіжні інструкції на примусове списання (стягнення) коштів) від 11.09.2023 № 9080/26-15-13-05-39, від 11.09.2023 № 9096/26-15-13-05-39, від 11.09.2023 № 9039/26-15-13-05-39, від 11.09.2023 № 9143/26-15-13-05-39, від 11.09.2023 № 9036/26-15-13-05-39, від 11.09.2023 № 9156/26-15-13-05-39, 11.09.2023 № 9073/26-15-13-05-39, від 11.09.2023 № 9089/26-15-13-05-39 повернулись позивачу без виконання у зв`язку із відсутністю коштів на рахунках.
Інкасові доручення (платіжні інструкції на примусове списання (стягнення) коштів) від 11.09.2023 № 9010/26-15-13-05-39, від 11.09.2023 № 9106/26-15-13-05-39 повернулись позивачу без виконання у зв`язку із тим, що арештовані кошти на рахунку платника, передбачені для виконання іншого виконавчого документу.
Інкасові доручення (платіжні інструкції на примусове списання (стягнення) коштів) від 11.09.2023 № 9150/26-15-13-05-39, від 11.09.2023 № 9054/26-15-13-05-39 повернулись позивачу без виконання у зв`язку із тим, що цільове призначення рахунку є окремим рахунком, на якому обліковуються страхові кошти, які надійшли до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, на які згідно з частиною другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» та частини другої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» забороняється звернення стягнення.
Інкасові доручення (платіжні інструкції на примусове списання (стягнення) коштів) від 11.09.2023 № 9011/26-15-13-05-39, від 11.09.2023 № 9107/26-15-13-05-39 повернулись позивачу без виконання у зв`язку із тим, що страхові кошти, зараховані на окремий рахунок (рахунок для зарахування страхових коштів) не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.
Враховуючи наявність у відповідача непогашеного податкового боргу у загальному розмірі 20 066 348,22 грн., податковий орган звернувся до суду з цим позовом до суду з метою надання дозволу на погашення податкового боргу відповідача за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки доведеним є факт наявності у платника податків податкового боргу зі сплати податків, сума податкового боргу платника податків на момент звернення контролюючого органу до суду із позовом про надання дозволу на погашення боргу за рахунок майна платника є узгодженою у встановленому законодавством порядку, а у платника податків відсутні кошти на рахунках у банках, обслуговуючих такого платника податків, у платника наявне майно у податковій заставі, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Таким чином, за своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов`язку та виникнення у нього податкового боргу.
Підпунктами 20.1.34, 20.1.34-1 пункту 20.1 статті 20 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини; звертатися до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу або його частини за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.
Так, у відповідності до 14.1.155 пункту 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.
Згідно пунктів 95.1, 95.2, 95.3 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.
Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно пункту 95.5 статті 95 ПК України у разі якщо податковий борг виник у результаті несплати грошових зобов`язань та/або пені, визначених платником податків у податкових деклараціях або уточнюючих розрахунках, що подаються контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків/електронних гаманців такого платника у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, за умови якщо такий податковий борг не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутності/наявності у меншій сумі непогашеного зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань, та/або бюджетного відшкодування податку на додану вартість. У разі наявності непогашеного зобов`язання держави перед платником податків у сумі, що є меншою за суму податкового боргу, ця норма застосовується в межах різниці між сумою податкового боргу та сумою зобов`язання держави.
Обов`язковими умовами, наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у контролюючого органу права на звернення до суду позовом про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків є: наявність у платника податків податкового боргу внаслідок несплати в установлений законом строк узгоджених сум податкових зобов`язань; направлення платнику податків податкової вимоги про сплату податкового боргу не пізніше, ніж за 30 календарних днів до дня звернення до суду з відповідним позовом; відсутність коштів на рахунках платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків; у платника податків - боржника є майно, яке передано у податкову заставу і за рахунок вартості якого може бути погашено податковий борг.
Отже, сукупність вказаних обставин наділяє контролюючий орган правом на звернення до суду із позовом про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 31.03.2025 у справі № 340/2276/23.
Відтак, податковий борг платника податків може бути погашений за рахунок будь-якого майна такого платника, переданого у податкову заставу, при цьому рішення про погашення усієї суми податкового боргу шляхом продажу майна, яке перебуває у податковій заставі приймається на підставі рішення суду.
Обов`язковими умовами (обставинами), наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у контролюючого органу права на звернення до суду із даним позовом є: 
1) наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); 
2) сума заборгованості платника податків на момент звернення контролюючого органу до суду із позовом про надання дозволу на погашення боргу за рахунок майна платника має бути узгодженою у встановленому законодавством порядку; 
3) відсутність коштів на рахунках платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків; наявність майна платника податків - боржника у податковій заставі.
З матеріалів справи вбачається, що ГУ ДПС у м. Києві вжито заходів щодо погашення податкового боргу відповідача, шляхом винесення рішення від 23.05.2023 №342/4/26-15-13-03-23 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу.
У подальшому, на виконання зазначеного вище рішення податковим органом складено інкасові доручення, частина яких повернулась позивачу без виконання у зв`язку із відсутністю коштів на рахунку, частина - у зв`язку з тим, що страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів щодо стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону, а ще частина у зв`язку з тим, що до банку надійшла платіжна інструкція стягувача за іншим виконавчим документом про арешт коштів ніж той, для забезпечення виконання якого накладено арешт, і на цьому рахунку немає інших, крім арештованих коштів.
Разом з тим, повернення інкасових доручень банком без виконання через відсутність коштів на рахунках відповідача, навіть якщо це було підставою для повернення не всіх направлених контролюючим органом інкасових доручень з наведених підстав, може бути доказом доводів позивача, що єдиним джерелом погашення податкового боргу відповідача у розмірі, який відповідає сумам грошових зобов`язань у повернутих банком через відсутність коштів інкасових дорученнях, є майно відповідача, що знаходиться у податковій заставі.
Зазначені обставини свідчать про те, що позивачем дотримано процедуру звернення до суду з позовом про надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, оскільки за результатами здійснених контролюючим органом заходів щодо погашення податкового боргу шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника, виявлено відсутність таких коштів.
Посилання скаржника на те, що позивачем не надано доказів, які свідчать про відсутність коштів на рахунках відповідача у банках, необхідних для погашення суми податкового боргу, станом на момент звернення до суду, та про те, що позивачем жодного разу не направлялись інкасові платіжні доручення до АТ «Асвіо Банк», щодо стягнення коштів з рахунку НОМЕР_1 є неприйнятними за наступних підстав.
Як свідчать матеріали справи, у відповідності до банківських рахунків відповідача, рахунок № НОМЕР_1 відкритий у АТ «Асвіо Банк» 06.03.2024, тобто після звернення контролюючим органом до суду із позовом про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.
У свою чергу, станом на день звернення із даним позовом до суду (19.02.2024) контролюючим органом направлені платіжні інструкції на примусове списання (стягнення) коштів на всі наявні, станом на цю дату рахунки, про що свідчать наявні у матеріалах справи докази, що спростовує відповідні посилання у цій частині. 
Доводи скаржника про те, що заставне майно Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» є державною власністю (має 100% власності держави), яке у відповідності до Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» не може бути відчужене податковим органом колегія суддів оцінює критично з огляду на таке.
Статтею 1 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29.11.2001 № 2864-III (далі - Закон № 2864-III) встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, господарських товариств в оборонно-промисловому комплексі, визначених частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.
Дія мораторію, встановленого частиною першою цієї статті, не поширюється на застосування примусової реалізації майна (за виключенням об`єктів, що відповідно до закону не підлягають приватизації, а також підприємств, перед якими у держави є підтверджена в установленому порядку заборгованість з відшкодування різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з опалення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню) для погашення заборгованості перед Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та її дочірніми підприємствами, що здійснювали постачання природного газу на підставі ліцензії. Порядок реалізації майна встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із статтею 2 Закону № 2864-III для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів, акцій (часток) господарських товариств в оборонно-промисловому комплексі, визначених частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності» цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов`язань боржника з перерахування фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Вказані обставини свідчать про те, що з 01.01.2011 питання погашення податкового боргу регулюються Податковим кодексом України, який прийнято 02.12.2010 та встановлює механізм і процедуру такого погашення. Крім того, дія цього Закону розповсюджується на механізм звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню державною виконавчою службою, а не податковим органом. 
Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані непогашенням відповідачем наявного у нього податкового боргу, а також тим, що вжиті заходи щодо погашення податкового боргу не дали позитивних результатів, а тому позивач має право на отримання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу відповідача за рахунок його майна, що перебуває в податковій заставі.
Зазначений правовий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 24.04.2020 у справі № 822/1262/17.
Оскільки є доведеним факт наявності у платника податків податкового боргу зі сплати податків, сума податкового боргу платника податків на момент звернення контролюючого органу до суду із позовом про надання дозволу на погашення боргу за рахунок майна платника є узгодженою у встановленому законодавством порядку, у платника податків відсутні кошти на рахунках у банках, обслуговуючих такого платника податків, у платника наявне майно у податковій заставі, суд вважає доведеним, що в цьому випадку дотримані усі обов`язкові умови, наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у контролюючого органу права на звернення до суду із даним позовом.
Отже, висновок суду попередньої інстанції про наявність для задоволення позову є правильним та таким, що відповідає приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко