Справа № 289/1231/25
Номер провадження 2/289/310/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2026 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі: головуючого - судді Мельника О.В., за участі секретаря судового засідання Писаренко К.Л., позивача ОСОБА_1 , її представника адвоката Кучерявої Т.А., представника відповідача Надьоха М.М. розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ТОВ "АВТО СІТІ ГРУП" (місце знаходження / місце проживання: вул. Кулика і Гудачека (ст.н. Макарова), буд. 18А, м. Рівне, Рівненський, Рівненська, 33010) про захист прав споживача, розірвання договору купівлі-продажу, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ "АВТО СІТІ ГРУП" про захист прав споживача, розірвання договору купівлі-продажу, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 16 липня 2024 року між нею та ТОВ «АВТО СІТІ ГРУП» було укладено Договір комісії за № 19645, згідно умов якого вона доручила, а ТОВ «АВТО СІТІ ГРУП» /комісіонер/ взяло на себе зобов`язання надання послуги з підбору, огляду та бронювання, а також послуг із забезпечення придбання, організації доставки та розмитнення автотранспортного засобу за рахунок та в інтересах клієнта.
Відповідачем ТОВ «Авто Сіті Груп» вчинені дії, направлені на безпідставне отримання з позивача грошових коштів та примушено до безпідставних виплат грошових коштів за не вчинені дії по поставці автотранспортного засобу.
Так, позивачем було сплачено 5070 доларів США 19 липня 2024 року, за рахунком Invoice # НОМЕР_1 FORD FOCUS 2013 від 19.07.2024 року. 16 липня 2024 сплачено за підбір і бронювання транспортного засобу в сумі 22 250 грн. 07.08.2024 року сплачено 67 300 грн. за розмитнення автомобіля.
Позивачем також було видано довіреність 06 серпня 2024 року на вказану ТОВ «АВТО СІТІ ГРУП» особу на всі дії, направлені на здійснення купівлі за кордоном, доставки та перевезення транспортного засобу до місця проживання позивача.
Однак, до цих пір транспортний засіб відповідачем у належному стані позивачу не поставлено.
Відповідно відповідачем не виконано умови п.2.5. Договору, згідно якого строк поставки автомобіля не може перевищувати 6 місяців та п.4.5. відповідно до якого, у строк, вказаний у п.2.5. Договору, ТОВ «АВТО СІТІ ГРУП» - відповідач зобов`язався забезпечити передачу позивачу, як покупцю товару автомобіль та всі документи, які надають право розпоряджатись автомобілем, в тому числі оформити право власності відповідно до чинного законодавства України.
ТОВ «АВТО СІТІ ГРУП” свої обов`язки у відповідності до вимог укладеного Договору комісії за № 19645 від 16 липня 2024 року не виконано в строки передбачені Договором, ні в розумні строки. 
На підставі викладеного позивач просить розірвати Договір комісії від 16 липня 2024 року за № 19645, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТО СІТІ ГРУП» ЄДРПОУ 45250301та стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти в сумі 5070 доларів США, та 101945,33 грн., як нанесену матеріальну шкоду, із них 67 300 гривень вартості оплати митних послуг та 22 250 гривень, як оплату за підбір і бронювання транспортного засобу, грошові кошти за оплату послуг таксі 12395,33 грн. Також стягнути неустойку у в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення товару у розмірі 6179,03 гривень та інфляційні втрати в розмірі 28 464,58 гривень, моральну шкоду у сумі 200 000 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 32 000 грн.
Ухвалою судді від 22.05.2025 справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з підстав зазначених в позовній заяві, просять їх задоволити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав повного виконання договору комісії, оскільки автомобіль придбаний в інтересах позивача вже більше року зберігається у ТОВ «АВТО СІТІ ГРУП» і позивач відмовляється його отримувати. Подав письмовий відзив на позовну заяву із долученими доказами.
Заслухавши доводи сторін та покази свідків, дослідивши позовні вимоги та докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов наступного.
Встановлено, що 16.07.2024 в місті Рівне між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВТО СІТІ ГРУП" та ОСОБА_1 укладено Договір комісії № 19645.
Згідно узгоджених сторонами умов договору:
2.1.За цим Договором Комітент доручає Комісіонерові, а Комісіонер бере на себе зобов`язання з надання послуг із підбору, огляду та бронювання, а також послуг із забезпечення придбання, організації доставки та розмитнення автотранспортного засобу (далі - Товару) за рахунок та в інтересах Комітента.
2.2.Умови здійснення правочину щодо придбання автотранспортного засобу у третьої особи (власника автотранспортного засобу) регулюються чинним законодавством держави, в якій придбається автомобіль.
2.3.Підбір автотранспортного засобу та виставлення ставки Комісіонером на попередньо погоджений з Комітентом Товар здійснюється відповідно до вказівок Комітента через власні аккаунти Комісіонера на міжнародних онлайн-аукціонах автомобілів.
2.4.Комісіонер після оплати Комітентом виграного лоту (Товару) відповідно до п. 3.4. Договору забезпечує викуп Товару з онлайн-аукціону автомобілів, організацію доставки Товару з торгівельного майданчика Аукціону на митну територію України, проведення декларування та митне оформлення Товару третіми сторонами з подальшим випуском у вільний обіг на митній території України.
2.5.Строк поставки Товару визначається Сторонами відповідно до розумних термінів на здійснення поставки щодо аналогічних товарів, але не може перевищувати 6 (шість) місяців.
2.6.Комісіонер здійснює повідомлення Комітента про підбір, викуп, транспортування, митне оформлення Товару та виставлення рахунків за Договором засобами телефонного зв`язку в усній формі та/або в електронній формі засобами електронного зв`язку, зокрема, але не виключно шляхом листування та/або надсилання документів в т.ч. за допомогою мобільних додатків та/або електронної пошти. Комітент погоджується, що такі повідомлення та/або документи отримані від Комісіонера засобами телефонного та/або електронного зв`язку є достатніми та належними.
Згідно п.п. 3.1.-3.3. Договору вартість послуг становить 22 250 гривень.
Сторони погодили, що:
3.4.По виграному лоту Комітент зобов`язується здійснити оплату вартості ставки та аукціонні збори на рахунок та у строки, визначені Комісіонером, третім сторонам.
3.5.3 метою здійснення експедирування, вивантаження, підготовки транзитних транспортних документів та транспортування Товару на митну територію України Комітент зобов`язується здійснити попередню повну або часткову оплату за доставку Товару в розмірі, на рахунок та у строки, визначені Комісіонером, третім сторонам.
3.6.Для проведення декларування та митного оформлення Товару з подальшим випуском у вільний обіг на митній території України Комітент сплачує третім сторонам визначені ними суми, в т.ч. всі митні платежі визначені митними органами.
Також сторони узгодили, що:
4.6.У разі неотримання Комітентом Товару, за умови належного виконання ним зобов`язань згідно цього Договору, Комісіонер повертає Комітенту повну суму платежів, отриманих від Комітента за даним Договором, за виключенням вартості послуг які були надані Комітенту.
6.3.Невиконанням або неналежним виконанням своїх зобов`язань Комісіонером є ненадання послуг з підбору, огляду, бронювання Товару після оплати Комітентом платежу, передбаченого п. 3.2 Договору, а також незабезпечення Комісіонером придбання, організації доставки та розмитнення Товару за умови сплати Комітентом платежів, передбачених Розділом 3 цього Договору, згідно виставлених рахунків.
6.4.Не є невиконанням або неналежним виконанням своїх зобов`язань Комісіонером невідповідність Товару заявленим продавцем на аукціоні характеристикам та стану.
7.1.Даний договір набуває чинності з моменту підписання його обома сторонами (та/або в разі сплати Комітентом платежів, передбачених Розділом 3 цього Договору) та діє до його повного виконання.
10.3.У всьому іншому, що не передбачено даним Договором, сторони керуються чинним законодавством України.
Згідно Платіжної інструкції № 109 від 16.07.2024 року ФОП ОСОБА_2 сплатила на рахунок ТОВ «АВТО СІТІ ГРУП» 22500,00 грн. за підбір та бронювання ТЗ.
Згідно Інвойс # 19645щодо ford FOCUS 2013 VIN: НОМЕР_2 Number lot: 
НОМЕР_3 .Вартість лоту + Аукціонний збір 2593€
2.Доставка до м. Рівне 1480€
3.Брокерські послуги 250€
4.Розмитнення 1494€
5.Swift переказ 213€
6.Сертифікація 100€
7.Вартість послуг 550€
8.Кінцева вартість авто 6680€
9.Розраховано 5186€
10.Залишок до сплати 1494€
Згідно наявного на Інвойс напису, посвідченого печаткою ТОВ «АВТО СІТІ ГРУП», 19.07.2024 внесено 5080 доларів.
В ході розгляду справи сторонами не оспорювалось передачу позивачем відповідачу готівки в розмірі 5080 (саме доларів США) згідно Інвойс # 19645. 
Згідно Квитанції про оплату № 286961135 від 07.08.2024 ОСОБА_3 сплатила на рахунок Державної митної служби України 67300,00 грн.
06.08.2024 ОСОБА_4 видана ОСОБА_5 Довіреність з терміном дії 1 місяць на придбання за кордоном на ім`я довірителя транспортного засобу будь-якої моделі, модифікації, року випуску на власний розсуд, вчиняти дії по розмитненню та доставки до місця проживання довірителя.
12.08.2024 було здійснено митне оформлення автомобіля ford FOCUS 2013 VIN: НОМЕР_2 за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ 24UA204130012767U8 де ОСОБА_1 вказано як особу відповідальну за фінансове врегулювання, а ОСОБА_5 , як вантажоодержувач.
23.12.2024 року ОСОБА_1 на юридичну адресу ТОВ «АВТО СІТІ ГРУП» надіслано інформаційний запит щодо надання інформації та документів з приводу виконання договору комісії, який згідно поштового повідомлення адресату вручений не був.
16.01.2025 ОСОБА_1 на адресу ТОВ «АВТО СІТІ ГРУП» надіслана претензія з вимогою розірвання договору комісії від 16.07.2024 № 19645 та повернення коштів.
Згідно відповіді від 21.02.2025 на претензію, ТОВ «АВТО СІТІ ГРУП» відмовило ОСОБА_1 у її задоволенні у зв`язку із повним виконанням договору комісії від 16.07.2024 № 19645 та відмовою комітента отримати придбаний в її інтересах автомобіль.
Заперечуючи проти заявлено позову представник відповідача зазначив, що ТОВ «АВТО СІТІ ГРУП», як Комісіонер за Договором комісії №19645 від 16.07.2024 добросовісно виконало взяту на себе частину договірних зобов`язань.
Замовлений Позивачем автомобіль FORD FOCUS 2013 VIN НОМЕР_2 був доставлений на митну територію України для подальшої передачі після митного оформлення Позивачу, ОСОБА_1 , уповноваженою на такі дії довіреною особою – водієм ОСОБА_5 . Однак, Позивач особисто відмовилися від негайного отримання автомобіля FORD FOCUS 2013 VIN НОМЕР_2 та наполягла на його попередньому сервісному обслуговуванні та подальшому ремонті на СТО. Однак, при попередньому огляді вказаного автомобіля представниками Відповідача було виявлено технічні несправності, про які було негайно повідомлено його власника - ОСОБА_1 . Після отримання такої інформації Позивач на відріз відмовилася забирати власний автомобіль та вимагала його ремонту. Після того як представники Відповідача здійснили оплату виставлених рахунків СТО ПП «TallerService» №545 від 25.11.2024 на суму 24 110 грн. та №576 від 11.12.2024 на суму 27 098 грн., ремонт автомобіля був завершений, а сам автомобіль FORD FOCUS 2013 VIN НОМЕР_2 у справному стані був переміщений на майданчик Відповідача, де він до сьогодні зберігається.
На підтвердження своїх доводів надав копію митної декларації, скріншоти переписки у месенджері та фото автомобіля, копії рахунків СТО ПП «TallerService» №545 від 25.11.2024 на суму 24 110 грн. та №576 від 11.12.2024 на суму 27 098 грн., доказів оплати даних рахунків суду не надав.
Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили наявність між позивачем та відповідачем договірних правовідносин, перебування автомобіля у стані не придатному для використання і вжиття заходів для його отримання та не передання автомобіля та відповідних документів ОСОБА_1 у визначений договором строк та до цього часу.
Також сторонами по справі надано скріншоти роздруківок листування у месенджерах стороною позивача із стороною відповідача.
З приводу доказового значення даної переписки суд зазначає наступне.
У п.2.6. укладеного між сторонами Договору комісії погоджено, що - Комісіонер здійснює повідомлення Комітента про підбір, викуп, транспортування, митне оформлення Товару та виставлення рахунків за Договором засобами телефонного зв`язку в усній формі та/або в електронній формі засобами електронного зв`язку, зокрема, але не виключно шляхом листування та/або надсилання документів в т.ч. за допомогою мобільних додатків та/або електронної пошти. Комітент погоджується, що такі повідомлення та/або документи отримані від Комісіонера засобами телефонного та/або електронного зв`язку є достатніми та належними.
У Постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/2 (провадження № 12-8гс23) Велика Палата Верховного Суду зробила наступний висновок:
«38. При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах.»
З наданих сторонами роздруківок скріншотів листування у месенджерах не можливо встановити між ким ведеться переписка.
Зокрема на аркуші справи 34 переписка ведеться із Тетяною, а аркуші справи 152 зворот із Яною, яка не є ні позивачем ні її представником, ні стороною договору.
В переписці на аркуші справи 150 зворот мається копія ID карти позивача, в якій уточнюється питання оплати мита, інші сторінки ідентифікувати не можливо. 
За таких обставин, надані як стороною позивача так і стороною відповідача скріншоти листування у месенджерах, суд не приймає як належний та допустимий доказ у даній справі.
Також суд не приймає як належний та допустимий доказ скріншоти роздруківок поїздок та оплати послуг таксі Уклон та Болт з яких не можливо встановити час, маршрут та особу яка здійснювала поїздки.
Враховуючи те, що зі змісту укладеного сторонами договору слідує, що сторонами попередньо не обумовлений який саме транспортний засіб має бути придбаний, його технічні характеристики, рік випуску, умови подання звіту і передачі комітенту, справа вирішується на підставі поданих сторонами доказів, з урахуванням пояснень сторін та показів свідків та на підставі загальних положень законодавства України, як це узгодили сторони в п. 10.3. Договору комісії.
За загальним правилом статей 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.
Згідно із ч. 1 ст. 1012 ЦК України договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії.
Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну (ч. 1 ст. 1012 ЦК України).
За змістом статті 1014 ЦК України комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. Якщо комісіонер вчинив правочин на умовах більш вигідних, ніж ті, що були визначені комітентом, додатково одержана вигода належить комітентові
Договір комісії - це один з видів посередницьких договорів, тобто надання посередницьких послуг, які передбачають здійснення дій в інтересах іншої особи, створюючи для неї певні юридичні наслідки (виникнення, зміну, припинення прав чи обов`язків).
Особливістю договору комісії є вчинення правочинів комісіонером від свого імені але за рахунок комітента та у його інтересах. Проте особа, з якою комісіонер уклав договір, не стає учасником договору комісії. Між нею та комісіонером існує самостійний договір, який підпорядковується правилам залежно від виду цього договору.
Зміст вказівок комітента складають умови правочину, який повинен вчинити комісіонер, зокрема, про сторони, ціну товару, порядок оплати, тощо. Закон не покладає на комітента обов`язку давати комісіонеру детальні вказівки, водночас, комісіонер, хоча і наділений свободою у виборі способів та порядку доручення, але обмежений обов`язком виконати доручення відповідно до звичаїв ділового обороту чи інших вимог, що як правило ставляться. Ще однією особливістю договору комісії є відповідальність комісіонера перед комітентом за невиконання третьою особою договору, у разі, коли комісіонер був необачним при виборі цієї особи або поручився за виконання договору (делькредере), а також якщо комісіонер доведе що він не мав можливості продати майно за погодженою ціною, а його продаж за нижчою ціною попередив більші збитки (ст. ст. 1016, 1017 ЦК України).
Згідно зі статтею 1018 ЦК України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.
Цей імперативний припис закону стосується і сум, отриманих від продажу товару, що належить комітету і останній набуває право власності ще до фактичного отримання від комісіонера, але саме того, що придбано, а не того, що має бути придбано, оскільки у контексті ч. 3 ст. 1017 ЦК України, комісіонер, який продав майно за нижчою ціною, повинен заплатити різницю комітентові, якщо комісіонер не доведе, що він не мав можливості продати майно за погодженою ціною, а його продаж за нижчою ціною попередив більші збитки.
Згідно із ст. 1022 ЦК України після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Комітент, який має заперечення щодо звіту комісіонера, повинен повідомити його про це протягом тридцяти днів від дня отримання звіту. Якщо такі заперечення не надійдуть, звіт вважається прийнятим.
Прийняття комітентом виконання за договором комісії визначено у статті 1023 ЦК України, за положеннями якої комітент зобов`язаний, зокрема, прийняти від комісіонера все належно виконане за договором комісії.
Зі змісту укладеного сторонами договору убачається, що сторонами попередньо не обумовлений який саме транспортний засіб має бути придбаний для ОСОБА_1 , його технічні характеристики, рік випуску, натомість такий підбір мав бути виконаний надалі за наслідком оплати такої послуги позивачем. 
Згідно ч. 1 ст. 1014 ЦК України комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться, а тому автомобіль має бути у придатному для використання стані. Погодження позивача ОСОБА_1 на придбання технічно несправного автомобіля матеріали справи не містять.
Як безумовно слідує із матеріалів справи ОСОБА_1 16.07.2024 року оплачена вартість послуг з підбору та бронювання транспортного засобу, 19.07.2024 вартість придбаного комісіонером автомобіля, 07.08.2024 митні платежі, що підтверджується належними письмовими доказами. 
Однак, ТОВ «АВТО СІТІ ГРУП» звіт комітенту не надав (ст.. 1022 ЦК України) та не забезпечив передачу транспортного засобу ОСОБА_1 та всіх необхідних документів, які надають право останній розпоряджатись таким, в тому числі оформити право власності. Відтак відповідач ухилився від обов`язку виконувати умови договору комісії, зокрема п.4.5 договору.
Суд критично оцінює доводи відповідача щодо належного виконання умов договору, підбору та узгодження із позивачем транспортного засобу для придбання, участі у онлайн-аукціоні, оскільки такі є не доведеними.
Таким чином, після сплати позивачем на користь відповідача грошових коштів у розмірі 22 500,00 грн. та 5080 доларів США, останній почав неналежним чином виконувати умови договору, а саме не забезпечив у встановлений строк передачу товару позивачу у придатному для використання стані та всіх необхідних документів, які надають право такому розпоряджатись товаром, в тому числі оформити право власності: рахунок-фактура (інвойс); митна декларація форми МД-2; технічний паспорт на транспортний засіб; посвідчення Державної митної служби про реєстрацію транспортного засобу.
На письмову претензію позивача відповідач надав відповідь після закінчення терміну дії договору, до якої не долучив відповідні документи, в тому числі і щодо оплати ремонту та зобов`язання за договором комісії не виконав.
Додатково сторони узгодили, що відповідно до п.4.6. договору комісії у разі неотримання комітентом товару комісіонер повертає комітенту повну суму платежів, отриманих від комітента за даним договором.
Таким чином, аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач після закінчення строку виконання умов договору комісії, останнім днем якого є 16.01.2025, оскільки договором комісії від 16.07.2024 встановлено, що строк поставки не може перевищувати 6 місяців (п.2.5 договору комісії), повинен був передати позивачу товар із всіма необхідними документами або повернути сплаченні останнім кошти за умовами такого договору, що всупереч п.4.5. договору та нормам законодавства зроблено не було.
Вказане підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно із ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
Незастосування критерію істотності позбавляє порушника можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує кредитора відмовлятися від договору (розривати) під прикриттям найменшого порушення.
При оцінці істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання необхідно враховувати такі чинники: 1) значущість шкоди від порушення; 2) фактор неможливості або ускладненості покладання відповідальності за збитки на боржника; 3) значущість порушення як такого; 4) втрату кредитором інтересу у виконанні договору; 5) втрату довіри до боржника; 6) фактор передбачуваних негативних наслідків порушення; 7) принциповість суворого дотримання умов договору; 8) інтерес боржника у збереженні договору; 9) ступінь виконання договору до моменту його розірвання; 10) відсутність інтересу боржника у збереженні договору; 11) не оспорювання боржником здійсненої кредитором односторонньої відмови протягом розумного строку; 12) звільнення боржника від відповідальності за допущене порушення; 13) недобросовісність боржника; 14) врахування вини кредитора і його добросовісності; 15) неодноразовість порушення (визначення істотності порушення за сукупністю); 16) публічний характер порушеного договору; 17) не усунення боржником порушення в додатковий термін; 18) ненадання боржникові можливості усунути порушення; 19) готовність боржника усунути порушення, виражена у вигляді відповідного запиту; 20) об`єктивну неможливість усунення порушення; 21) можливість легкого виправлення порушення силами кредитора або залучених ним осіб.
Одним із факторів, що може братися до уваги, є питання про те, наскільки боржник, який порушив договір, реально заінтересований у збереженні договору: чи не спричинить розірвання договору для нього значної шкоди. Розірвання порушеного договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості правопорушення.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року по справі №199/3846/19.
Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.
Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.
У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватись з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
Тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року, справа №183/262/17, провадження №61-41932сво.
У пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження №12-161гс19) вказано, що «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту».
Таким чином, суд приходить до висновку, що після закінчення строку виконання умов договору комісії ТОВ «АВТО СІТІ ГРУП» повинен був передати позивачу товар із всіма необхідними документами або повернути сплаченні останнім кошти за умовами такого договору, однак не виконав взяті на себе договором комісії зобов`язання, чим порушив істотні умови договору, продовжує ухилятись від обов`язку виконувати умови договору комісії, чим порушує права позивача, які підлягають поновленню шляхом розірвання договору комісії та стягнення сплачених за договором коштів в розмірі 301323,90 грн.
Щодо стягнення пені у розмірі 3% та інфляційних втрат суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відтак, позивач має право на стягнення із ТОВ «АВТО СІТІ ГРУП» пені у розмірі трьох відсотків вартості послуги та з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,оскільки строки виконання відповідачем свого зобов`язання порушені.
Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004).
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.
Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17 (провадження №61-22315сво18).
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).
Наведене узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2022 року у справі №126/2200/20 (провадження №61-10017св22).
Враховуючи порушення договору комісії та наведені вище норми права, відсутність належного звіту про виконання договору комісії, пасивну поведінку обох сторін щодо врегулювання спору, дату надсилання позивачем претензії про розірвання укладеного Договору комісії, покладання повної відповідальності за неналежне виконання зобов`язання на ТОВ «АВТО СІТІ ГРУП» суперечитиме принципам добросовісності, розумності та справедливості. 
Відтак, суд вважає, що стягнення пені потрібно здійснювати за період з 16.01.2025 (день закінчення строку визначеного п.2.5 договору) по 10.07.2025 (дата звернення до суду з позовом).
Так, позивачем проведено розрахунок за період з 20.07.2024 по 10.07.2025, що становить 355 днів. Обґрунтованість проведеного розрахунку відповідачем в ході розгляду справи спростована не була.
В той же час, обрахована сума підлягає зменшенню, оскільки період з 16.01.2025 по 10.07.2025 становить 176 днів (кількість днів прострочення зобов`язання).
Таким чином, на користь позивача з ТОВ «АВТО СІТІ ГРУП» потрібно стягнути пеню в розмірі 3063,40 грн. та інфляційні втрати в розмірі 14112,02 грн.
Вимога про стягнення витрат на послуги таксі задоволенню не підлягає за її недоведеністю, з зазначених вище підстав.
Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди.
Частиною 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та те, що позивач поніс моральні страждання, які були заподіяні йому внаслідок невиконання договору комісії, а саме те, що він був вимушений приділяти значну частину свого особистого часу на вирішення даної проблеми, залишився без автомобіля, який йому був необхідний, що ускладнило його життя, багаторазово звертався до відповідача, як усно так і письмово, тому суд приходить до висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 5000 грн.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. 
Таким чином, враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи обставини, на які посилався позивач, та загальновідомі факти, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої-третьої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з вимогами частини восьмої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір № 44 від 11.07.2025 року, Акт виконаних робіт № 1 до договору про надання правової допомоги № 44 від 11.07.2025 згідно якого розмір послуг за надання правничої допомоги становить 32 000 (тридцять дві тисяч) гривень 00 копійок, які згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України підлягають стягнення з відповідача.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт.
На це зокрема вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22.
Враховуючи вищевикладене, відсутність обґрунтованого клопотання відповідача щодо безпідставності вимог, заява в частині стягнення судових витрат на правову допомогу підлягає задоволенню.
Питання про розподіл інших судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом установлено, що позивач від сплати судового збору звільнений на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Оскільки позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, з відповідача ТОВ "АВТО СІТІ ГРУП" на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір», що складає 3234,99 грн. (1% від суми задоволених вимог 323499,38 грн.).
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 284,289,352,354,355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ "АВТО СІТІ ГРУП" про захист прав споживача, розірвання договору комісії, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди – задовольнити частково.
Розірвати Договір комісії від 16 липня 2024 року за № 19645, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТО СІТІ ГРУП» ЄДРПОУ 45250301.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО СІТІ ГРУП», ЄДРПОУ 45250301, на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 301 323,9 грн. сума яких складається з 211 773,90 гривень сплачених на придбання автомобіля, 67 300 гривень вартості оплати митних послуг та 22 250 гривень, як оплату за підбір і бронювання транспортного засобу.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО СІТІ ГРУП», ЄДРПОУ 45250301, на користь ОСОБА_1  неустойку із розрахунку трьох відсотків загальної вартості замовлення товару у розмірі 3063,40 гривень та інфляційні втрати в розмірі 14112,08 гривень,
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО СІТІ ГРУП», ЄДРПОУ 45250301, на користь ОСОБА_1  заподіяну моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «АВТО СІТІ ГРУП» на користь держави 3234,99 грн. судового збору.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Олександр МЕЛЬНИК