Справа № 490/6814/25
н\п 2-о/490/40/2026

Центральний районний суд м. Миколаєва

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року    м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, заінтересовані особи - Миколаївська міська рада,приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Коханенко Ольга Григорівна,

ВСТАНОВИВ:

20.08.2025 року адвокат Сердюк С.Р., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва із заявою, в якій просив встановити факт його проживання однією сім`єю зі спадкодавицею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 до настання її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 не менше як 5 років.
В обгрунтування вимог, представник заявника зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся заявника - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті бабуся ОСОБА_1 проживала за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .За життя, 19.02.2014 року, бабуся склала заповіт, згідно якого все своє майно, яке буде належати їй на момент смерті, усе майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що за законом вона матиме право та взагалі все що буде їй належати на день смерті, заповіла ОСОБА_1 . Вищевказаний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Коноваленко В.В.Після смерті бабусі залишилось спадкове майно, яке складається з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Представник заявника стверджує, що ОСОБА_1 є спадкоємцем майна бабусі за заповітом, однак на день смерті не був зареєстрований разом з нею за однією адресою, проте з 2007 року по день смерті проживав за вказаною адресою разом із бабусею однією сім`єю та вели спільний побут. 18 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Коханенко О.Г. для оформлення спадщини після смерті бабусі.Приватний нотаріус нотаріальної контори того ж дня надала відмову у вчиненні вищевказаної нотаріальної дії. Як зазначила нотаріус у своїй письмовій відмові причиною такої відмови стало те, що заявник не прийняв спадщину в установлений законом спосіб, пропустивши шестимісячний строк. 
Представник заявника вказує, що у відведений законом шестимісячний строк ОСОБА_1 дійсно не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Інші спадкоємці першої черги, окрім заявника, відсутні, оскільки його брат, ОСОБА_3 , помер після бабусі, а інших онуків бабуся не мала.
Таким чином, у зв`язку із неможливістю вступити у спадкові права, у заявника виникла необхідність звернутись до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.
Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 22.08.2025 року прийнято вказану заяву до розгляду та відкрито окреме провадження у цивільній справі, призначено справу до судового розгляду,витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Коханенко О.Г. копію матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
25.09.2025 року на адресу суду від приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Коханенко О.Г. надійшла відповідь на ухвалу суду від 22.08.2025 року.
Ухвалою суду від 18.12.2025 року задоволено клопотання представника заявника про виклик свідків та викликано для допиту в судовому засіданні свідків: ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 ; ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
В судове засідання учасники справи не з`явилися.
04.03.2026 року представник заявника - ОСОБА_1 - адвокат Сердюк С.Р. подав до суду заяву в якій просив справу розглянути за відсутності заявника та його представника, вимоги підтримує повністю.
Представниця Миколаївської міської ради - Коган А.О. в судове засідання не з`явилася в матеріалах справи міститься її заява про розгляд справи за відсутності представника Миколаївської міської ради, просила винести рішення по справі відповідно до чинного законодавства.
Зацікавлена особа - приватний нотаріус Коханенко О.Г. в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином.
Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 01.02.2025 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .
Судом досліджено копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 , в якому його матір`ю зазначена ОСОБА_7 ; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, згідно якого ОСОБА_7 , в зв`язку з укладенням шлюбу, змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 »; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу, з якого вбачається, що матір`ю ОСОБА_7 є ОСОБА_2 .
За життя ОСОБА_2 19.02.2014 року склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, всі майнові права та обов`язки, які належали їй на день посвідчення цього заповіту, а також всі майнові права та обов`язки, які будуть належати їй на день смерті вона заповіла ОСОБА_1 .
Вказаний заповіт зареєстровано в реєстрі за №85 та посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського МНО Коноваленко В.В.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 13.09.2024 року (актовий запис 4121).
При цьому, у вказаному вище свідоцтві про смерть місцем смерті зазначено місто Миколаїв, Миколаївська області.
Після смерті спадкодавиці ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яка зокрема складається з квартири АДРЕСА_1 .
Вказана вище квартира що належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та померлій ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.12.1993 року, видано ВО СЗ ім. 61 Комунара, на підставі розпорядження від 17.12.1993 р. №1387, зареєстроване в КП «ММБТІ» 30.03.1994 року за №18320.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 27.09.2024 року.
Допитані у якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили суду, що ОСОБА_2 проживала однією сім`єю з своїм онуком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, вели спільне господарство.
18.09.2024 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Коханенко О.Г. було винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, згідно якої відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання якої на день смерті було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , т.я. з урахуванням вищезазначеного, він вважається таким, що не прийняв спадщину.
Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 не заводилась, що підтверджується також відповіддю приватного нотаріуса Коханенко О.Г. на ухвалу суду від 26.08.2025 року, яка надійшла до суду 25.09.2025 року.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
У відповідності до п. 1 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 року №5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до п. 5 ч.2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає впорядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч. 1. ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
Нормами ст.ст. 1216 - 1218 ЦК України, встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.
Відповідно до ст.ст. 1220 - 1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до п. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
За змістом ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.
Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи те, що до складу спадщини входить нерухоме майно, виконуючи свій обов`язок визначенийст. 1297 ЦК України, відповідно до якої, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до частин 2 та 3 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Як роз`яснив Конституційний Суд України в п. 6 рішення від 03.06.1999 року № 5-рп/99 в справі № 1-8/99 про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї", окрім членів сімей взагалі (чоловік або дружина, прямі родичі по низхідній і висхідній лініях - діти і батьки), до членів сімей також відносяться особи, які перебувають на утриманні або проживають із суб`єктами права (інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство, зокрема, не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки тощо). Обов`язковою умовою визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення із суб`єктом спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у поняття домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року. Цим законом визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.
Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї.
Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.
Згідно Конституції України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особи, що мешкають в Україні не зобов`язані постійно проживати в місці своєї реєстрації, отже обставина (факт) спільного проживання спадкодавця та спадкоємців підлягає доведенню належними способами та засобами.
Факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавицею не менш як п`ять років та на момент смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 підтвердили сусіди по будинку: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які проживають в будинку АДРЕСА_6 та надали в судовому засіданні 03.02.2026 року свої пояснення.
Згідно з положеннями ст.ст. 1268-1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.
Відповідно до вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, п. 4.4 факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили.
Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.
Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995року №5 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України усудовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
За змістом абзацу першого п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, втакому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
В судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення (п.1 Постанови ВСУ №5 від 31.03.95).
Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.
Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.
Таким чином, заява підлягає задоволенню, оскільки наданими заявником та дослідженими судом доказами підтверджено факт спільного проживання ОСОБА_1 , разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , не менше як п`ять років та на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст.ст. 2, 12, 247, 258, 259, 263-268, 280, 281, 293, 315 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, заінтересовані особи - Миколаївська міська рада (54027, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, код ЄДРПОУ 26565573), приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Коханенко Ольга Григорівна ( АДРЕСА_7 ) - задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Саламатін О.В.