КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 757/11678/25-ц Апеляційне провадження № 22-ц/824/5541/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Ільєва Т.Г. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Оніщук М.І.,
судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
секретар Цалко Д.М.,
за участю:
позивачки ОСОБА_1 , 
представника позивачки Беззубця О.Л., 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Беззубцем Олександром Леонідовичем, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" про зупинення нарахування відсотків за користування кредитними коштами, відновлення залишку коштів на рахунку, 
В С Т А Н О В И В:
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк", згідно з яким просила:
- зобов`язати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відновити залишок коштів на картковому рахунку № НОМЕР_1 (кредитна картка № НОМЕР_2 ) в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до того стану, в якому він перебував перед виконанням операції 15.12.2023, тобто станом на 10 год. 15 хв. 15.12.2023;
- зобов`язати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» припинити нарахування за картковим рахунком № НОМЕР_1 (кредитна картка № НОМЕР_2 ) в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно угоди №SAMDNWFC00050269680 від 29.03.2019 процентів, комісій, пені та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) 15.12.2023;
- зобов`язати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» скасувати нараховані за картковим рахунком № НОМЕР_1 (кредитна картка НОМЕР_12) в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1 згідно угоди SAMDNWFC 00050269680 від 29.03.2019 процентів, пені та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) з 15.12.2023 по теперішній час;
- зобов`язати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відновити залишок коштів на картковому рахунку № НОМЕР_1 (кредитна картка № НОМЕР_2 ) в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у сумі 23786 грн. грн. 00. коп., який існував і був списаний відповідачем з позивача, як пеня за користування кредитними коштами з 15.12.2023 по квітень 2024 року.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 15.12.2023 невстановлена особа, без її згоди та відома використала її кредитну картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_2 (рахунки НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 ), в результаті чого з неї було списано (привласнено шахрайським шляхом) 87000,00 грн. кредитних коштів та 2764,50 грн. відсотків, частина яких перерахована на банківську картку АТ "Моно банк" № НОМЕР_5 , власником якої є ОСОБА_2 .
15.12.2023 позивач негайно повідомила про несанкціоноване списання коштів АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та звернулася до служби безпеки банку, в результаті чого позивачу сформували заявки про повернення коштів, які в подальшому були відхилені.
15.12.2023 позивач звернулась із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України.
16.12.2023 за результатами звернення позивача до Подільського ГУ НП у м. Києві до ЄРДР було внесена інформація про вчинення відносно позивача кримінального правопорушення №12023100070002558 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, в якому ОСОБА_1 визнано потерпілою та розпочато досудове розслідування.
24.07.2024 позивач звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з листом-претензією. Відповіддю позивачу відмовлено у добровільному порядку зупинити нарахування відсотків за кредитом та списати заборгованість.
04 березня 2024 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва по справі 758/2440/24 (судове провадження 1-кс/758/892/24) накладено арешт на грошові кошти, які були вкрадені і списані (привласнені шахрайським шляхом з кредитної картки АТ "Приват банк" № НОМЕР_2 (картковий рахунок № НОМЕР_1 ) Позивача і перераховані 15.12.2023 о 10:33 год. на картковий рахунок № НОМЕР_5 в сумі 29000 грн. та 15.12.2023 о 10:34 год в сумі 4 450 грн., які в свою чергу були кредитними коштами і належали ПриватБанку.
27 березня 2024 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва по справі 758/2440/24 (судове провадження 1-кс/758/892/24) накладено арешт на грошові кошти з забороною користування та розпорядження, які були вкрадені і списані (привласнені шахрайським шляхом) з кредитної картки АТ "Приват банк" № НОМЕР_2 (карткового рахунку № НОМЕР_1 ) Позивача і перераховані 15.12.2023 о 10:17 в сумі 29000 гривень, 15.12.2023 о 10:26 год в сумі 29000 гривень, 15.12.2023 о 10:37 год в сумі 29000 гривень на картковий рахунок № НОМЕР_6 .
З 15.12.2023 по квітень 2024 року, не будучи обізнаною із діючим законодавством в даній ситуації, з моменту несанкціонованого списання грошових коштів із карткового рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , позивач, як добросовісний контрагент, платила пеню за користування кредитними коштами у розмірі 23786 грн.
Несанкціоновані перекази з картки позивача здійснювались 15.12.2023 в Закарпатській області, однак в цей час позивач перебувала у м. Києві.
За вказаних обставин, оскільки мав факт несанкціонованого списання з рахунків позивача грошових коштів, несанкціоноване збільшення кредитного ліміту, що не відповідало волевиявленню позивача, а банк покладені на нього обов`язки не виконав, чим порушив право позивача, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, який просила задовольнити у повному обсязі.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09.10.2025 у задоволенні позову відмовлено (т. 3, а.с. 193-205).
В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що судом не досліджено, а в оскаржуваному рішенні не відображено, з якого періоду (дата, місяць, день, рік) і які саме правовідносини діяли між ОСОБА_1 та АТ КБ "Приватбанк" як на момент відкриття рахунки позивачки в АТ КБ "Приватбанк", так і на момент несанкціонованого списання коштів позивачки з її рахунків в АТ КБ "Приватбанк".
Зазначає, що в оскаржуваному рішенні не встановлено і не вказано, по якому саме договору, укладеному між сторонами, відбулося несанкціоноване списання коштів.
Вказує на неврахування судом першої інстанції того, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували одночасний санкціонований вхід позивачкою до свого облікового запису в "Приват 24" з її типового пристрою, поряд із несанкціонованим входом третіх осіб 15.12.2023 о 10:11:30.
Одночасно, судом при розгляді справи не досліджено, не встановлено та не відображено у судовому рішенні юридичного факту того, що позивачкою 15.12.2023 нікому із третіх осіб не передавався її фінансовий номер та пін код для входу до її облікового запису "Приват24", що в свою чергу, згідно інформації відповідача, виключає можливість входу третіх осіб в обліковий запис в "Приват24" позивачки (т. 4, а.с. 1-6).
Також вказувала, що банком без її згоди було підвищено кредитний ліміт, що призвело до несанкціонованого списання таких сум коштів. При цьому банк неправомірно нараховує відсотки за користування кредитними коштами, які були списані з рахунку позивачки невідомими особами.
Позивачка та її представник у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, про причини неявки представника суд не сповіщено.
Разом з тим, враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 15.12.2023 позивачка повідомила АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що 15.12.2023 невстановлена особа, без її згоди та відома використала її кредитну картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_2 (рахунки НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 ) в результаті чого з неї було списано (привласнено шахрайським шляхом) 87000,00 грн. кредитних коштів та 2764,5 грн. відсотків, частина яких перерахована на банківську картку АТ "Монобанк" № НОМЕР_5 , власником якої є ОСОБА_2 .
За фактом викрадення коштів 15.12.2023 ОСОБА_1 звернулася до поліції, де того ж дня відкрито кримінальне провадження ЄРДР №12023100070002558 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України.
Так, досудовим розслідуванням встановлено, що 15.12.2023 ОСОБА_1 подано заяву до АТ КБ "ПриватБанк", в якій повідомила банк про обставини справи списання коштів. А саме те, що остання напередодні крадіжки коштів на сайті Оlх розмістила оголошення щодо продажу власних речей, в якому у якості контактного номеру телефону вказала власний фінансовий номер НОМЕР_7 . Приблизно о 09:50 год. їй у меседжері «Вайбер» з номеру НОМЕР_8 невідома особа написала повідомлення про переведення коштів за придбання зазначених речей через сервіс Оlх-доставка. Для отримання коштів невідома особа надіслала інтернет-посилання, попросила перейти за ним, пройти верифікацію та підтвердити отримання коштів. ОСОБА_1 зізналася, що перейшла за цим інтернет-посилання, на інтернет-сторінці внесла дані щодо власної картки ПриватБанку, терміну її дії та СVV-коду. Під час подальшого листування з невідомою особою, ОСОБА_1 , через власний мобільний пристрій з фінансовим номером телефону, підтвердила авторизацію у Приват24, коли це зробила стороння особа, а також перерахувала 29000,00 грн. з власної картки на картковий рахунок, який зазначила невідома особа. Згодом ОСОБА_1 побачила, що з її карткового рахунку під час двох видаткових операцій було перераховано ще двічі по 29000,00 грн. після проведення.
Також, з матеріалів справи вбачається, що банком, при перевірці руху коштів по карткових рахунках клієнта ОСОБА_1 , встановлено, які саме фінансові операції відбулися 15.12.2023 у період часу з 10:15 год. по 10:37 год. Загальна сума видаткових операцій становить 87000,00 грн.
Перевіркою зазначених операцій встановлено, що вони є безготівкові і проведені через платіжний сервіс Приват24. Всі фінансові операції ініційовані під обліковим записом клієнта ОСОБА_1 . Перевіркою авторизацій у Приват24 під її обліковим записом напередодні проведення зазначених операцій та у період їх проведення встановлено, що такі авторизації відбувалися як з типового пристрою IРНОNЕ 13.4 з ідентифікатором банку, так із нетипового.
Перевіркою відомостей щодо змін акаунту Приват24 клієнта ОСОБА_1 встановлено, що ніяких змін напередодні проведення зазначених фінансових операцій та під час їх проведення не зафіксовано.
Відповідно до інформації щодо авторизації у Приват24 з використанням зазначеного нетипового пристрою встановлено, що крім авторизації 15.12.2023 під обліковим записом клієнта ОСОБА_1 інших авторизацій не було.
Перевіркою отриманого від клієнта інтернет-посилання, отриманого від невідомої особи, встановлено, що інтернет-сторінка, на яку посилається це посилання, вже не існує.
Фінансовий номер телефону НОМЕР_7 клієнта ОСОБА_1 не змінювався.
Відповідно до наведених даних кошти у повному обсязі перераховані на картковий рахунок НОМЕР_6 клієнта ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_9 , іdЄКБ НОМЕР_13). З урахуванням отриманої від клієнта ОСОБА_1 інформації, на час перевірки по зазначеному картковому рахунку клієнта ОСОБА_3 , було встановлено ліміт видаткових операцій. Під час встановлення ліміту залишок коштів на картковий рахунок НОМЕР_6 становить 80643,87 грн.
Провести бесіду із ОСОБА_3 з причин перерахування коштів на її картковий рахунок банку не виявилося можливим, оскільки остання відмовилася від спілкування.
Перевіркою інших прибуткових операцій (виписка руху коштів) підтверджено переказ о 09:54:44 30.11.2023 у розмірі 16120,00 грн. клієнтом ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_10 , ЄКБ НОМЕР_11 ).
Отже, виходячи з вищевстановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зібрані відповідачем дані вказують на те, що 15.12.2023 напередодні та під час проведення зазначених клієнтом ОСОБА_1 фінансових операцій проведена успішна авторизація під її обліковим записом Приват24 з двох пристрої, як з нетипового пристрою, так і з типового пристрою клієнта. Зазначені авторизації проведені із коректним введенням паролю входу до системи Приват24 клієнта. Фінансові операції проведені під обліковим записом Приват24 клієнта.
Так, правовідносини, які склалися між сторонами, діють у сфері функціонування платіжних послуг в Україні, проведення переказу коштів у межах України, відповідальності суб`єктів переказу, а також загального порядку здійснення нагляду за платіжними системами, та регулюються, зокрема, ЦК України, Законами України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Положенням про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління НБУУ № 164 від 29.07.2022.
Згідно з п. 57 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і одержувачем, які є підставою для цього.
Згідно із ст. 41 Закону України «Про платіжні послуги» ініціювання платіжної операції здійснюється шляхом, зокрема надання користувачем платіжної інструкції відповідному учаснику платіжної системи, у тому числі шляхом використання певного платіжного інструменту, в порядку, визначеному правилами цієї платіжної системи.
У відповідності до п. 56 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки.
Відповідно до ч. 20 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, а також не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права.
При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 09.07.2019 у справі № 522/22780/15-ц зазначив, що саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, СVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення.
Разом з тим, як передбачено ч. 8 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги», електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання платіжної операції.
Згідно з абз. 23 ч. 3 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів платіжний застосунок - програмне забезпечення, що дає змогу користувачу ініціювати платіжну операцію (у тому числі за допомогою платіжних інструментів) та/або здійснювати інші операції, передбачені договором з надавачем платіжних послуг.
У відповідності до абз. 65 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжний пристрій - технічний пристрій (банківський автомат, платіжний термінал, програмно-технічний комплекс самообслуговування, програмно-апаратне середовище мобільного телефону, інший пристрій), що дає змогу користувачу ініціювати платіжну операцію, а також виконати інші операції згідно з функціональними можливостями цього пристрою.
За правилами ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що значаться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 статті 1071 Цивільного кодексу України, Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.
Згідно п. 54 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції.
Ініціатор - це особа, яка на законних підставах ініціює платіжну операцію шляхом формування та/або подання відповідної платіжної інструкції, у тому числі із застосуванням платіжного інструменту. До ініціаторів належать платник, одержувач, стягувач, обтяжувач (п.21 Закону України «Про платіжні послуги»).
Відповідно до ч. 3 статті 87 Закону України "Про платіжні послуги", платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну надавачу платіжних послуг, що його обслуговує, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і здійснення неправомірних дій з компонентами платіжної інфраструктури (у тому числі платіжними інструментами, обладнанням, програмним забезпеченням). У разі недотримання користувачем зазначених вимог надавач платіжних послуг, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за виконання платіжних операцій.
Також, слід зазначити, що відповідно до абз. 63 ч. 4 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 19.05.2020 року № 65 фінансовий номер телефону - контактний номер телефону клієнта, що використовується банком, зокрема, з метою проведення його автентифікації».
Згідно з абз. 1 ч.3 розділу «Загальні положення» Положення № 164 автентифікація - процедура, що дає змогу надавачу платіжних послуг установити та підтвердити особу користувача та/або належність користувачу певного платіжного інструменту, наявність у нього підстав для використання конкретного платіжного інструменту, у тому числі шляхом перевірки індивідуальної облікової інформації користувача.
Відповідно до статті 68 Закону України "Про платіжні послуги" електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою.
Електронна взаємодія фізичних та юридичних осіб, а також їх автентифікація здійснюється відповідно до абзацу першого частини другої статті 17 Закону України «Про електронні довірчі послуги».
Згідно із Законом України «Про електронні довірчі послуги» засобом електронної ідентифікації є носій інформації, який містить ідентифікаційні дані особи і використовується для автентифікації особи під час надання та/або отримання електронних послуг.
Разом з тим, система «Приват 24», у тому числі мобільна версія, це система призначена для управління банківськими рахунками Клієнта цілодобово в режимі реального часу через мережу Інтернет, що є загальновідомою інформацією, яка розміщена в тому числі на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк».
Відповідно до Правил користування Приват24, особі, яка бажає зареєструватись у системі «Приват24» та здійснювати управління рахунками з її допомогою, необхідно мати доступ не тільки до фінансового номера телефону клієнта Банку, а й до іншої особистої інформації клієнта Банку, а саме: реквізитів хоча б однієї з карток клієнта.
Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 25 січня 2023 року у справі № 235/2054/21, суд першої інстанції не перевірив належним чином доводи Банку про те, що без розголошення з боку позивача номера банківських карток, ПІН-кодів банківських карток, особа, навіть перевипустивши Зіт- карту або маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зайти до системи «Приват24», ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти з рахунків клієнта, та дійшов передчасного висновку про задоволення позову. Крім того, суд першої інстанції не здійснив аналіз доводів позивача про те, що вона не втратила банківських карток, їх ПІН-кодів і телефону та нікому їх не передавала, не вчиняла будь-яких інших дій, які б могли призвести до списання грошових коштів з її рахунків відповідно наведених вище алгоритмів реєстрації у системі «Приват24».
Тобто, фінансовий номер телефону клієнта є важливою складовою отримання якісних банківських послуг у АТ «ПриватБанк» та безпеки клієнта.
Верховним Судом прийнята Постанова суду від 01 липня 2020 р. у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877св19), якою підтверджуються вищевказані правові висновки по цій справі щодо провини в подібних ситуаціях саме Позивача/клієнта через його власну бездіяльність по захисту власних персональних даних та власного мобільного фінансового телефону, що дало змогу третім особам отримати вільний доступ до карток АТ КБ «ПриватБанк» в системі «Приват24». 
Таким чином, встановивши, що саме позивачка своїми діями сприяла незаконному використанню її персональних даних, що дозволило невідомій особі ініціювати платіжні операції та отримати грошові кошти, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у даному випадку відповідальність банку за проведені операції не виникає, адже платіжні доручення були підтверджені належними засобами ідентифікації, наданими самою позивачкою.
Твердження позивачки про те, що якби банк без її згоди не підвищив би кредитний ліміт, то і невідомі б особи не змогли заволодіти коштами, не можуть братися до уваги, оскільки про збільшення ліміту позивачці могло бути відомо з додатку «Приват24», і у випадку незгоди з підвищенням кредитного ліміту, остання могла повідомити про це банк і знизити кредитний ліміт чи відмовитися від нього, проте таких дій не вчинила.
Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд першої інстанції не надав оцінки наданим позивачкою доказам, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду при їх оцінці, а також особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
У свою чергу, правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов в особи виникає після того, як відповідач порушить її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено в майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.
Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13.05.1980 року в справі «Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05. 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.
Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, як неодноразово зазначав Верховний Суд.
Так, в постанові від 16.10.2020 по справі № 910/12787/17 Верховний Суд зазначив, що гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду.
Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
Об`єднана палата зазначає, що особа, яка звертається до суду повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи порушені.
Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином порушуються його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.01.2021 по справі 522/1528/15-ц.
Таким чином, встановивши, що банк не порушував прав позивачки та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
Посилання позивачки на те, що кошти знаходяться в банку на іншому рахунку і банк безпідставно нараховує їй відсотки за користування кредитними коштами також наразі є безпідставними і передчасними, оскільки кошти, які були перераховані на інший рахунок у банку, виявлені та арештовані в межах кримінального провадження, яке незавершене.
А щодо нарахування відсотків, то таке нарахування за користування кредитними коштами здійснюється автоматизованою системою банку і саме по собі нарахування відсотків не може свідчити про порущення прав позивачки, так як банк наразі не ініціює їх сплату (стягнення). Отже питання правомірності нарахування відсотків буде залежати від встановлення фактичних обставин заволодіння коштами у межах відкритого кримінального провадження.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Також, слід зазначити, що з урахуванням положень п. 3 ч. 6 ст. 19 та п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Беззубцем Олександром Леонідовичем, - залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" про зупинення нарахування відсотків за користування кредитними коштами, відновлення залишку коштів на рахунку - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 14 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова