УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/8230/25 Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н. М. 
Категорія 21 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б., 
суддів: Коломієць О.С., Григорусь Н.Й.
за участю секретаря Лугини О.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу 296/8230/25 за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Чішмана Сергія Анатолійовича, до ОСОБА_2 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Івана Мазепи 19-А" про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Чішмана Сергія Анатолійовича, на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 6 серпня 2025 року, постановлену під головуванням судді Анциборенко Н. М.,-
ВСТАНОВИВ:
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві спільної часткової власності належить 124/610 частин земельної ділянки, площею 0,061 га ( кадастровий номер 1810136600:05:012:0003), яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд ( присадибна земельна ділянка) та розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказує, що суміжним землевласником є ОСББ « Івана Мазепи 19-А», керівником якого є Музика В.Ф.
Позивачка також зауважує, що вимоги до керівника ОСББ « Івана Мазепи 19-А» пред`явлені як до фізичної особи, а не як до посадової особи цього об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.
Також зазначає, що відповідачі самовільно знесли паркан її домоволодіння та збудували легку конструкцію у вигляді навісу для стоянки автомобіля, обгородивши її парканом.
Стверджує, що цей навіс частково розташований на належній їй земельній ділянці, що свідчить про порушення її права власності, адже вона позбавлена можливості користуватися частиною своєї земельної ділянки.
Оскільки відповідачі уникають спілкування з нею та не бажають у добровільному порядку вирішити спір, вона змушена звернутися до суду.
При цьому, вказує, що їй достеменно невідомо про те, хто саме із відповідачів порушив її право власності на вказану земельну ділянку- безпосередньо ОСББ «Івана Мазепи 19-А» в особі його керівних органів, чи ОСОБА_2 як фізична особа?
Таким чином, просила усунути перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою з кадастровим номером 1810136600:05:012:0003, яка розташована в АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Мазепи 19-А» та ОСОБА_2 знести самочинно збудовану конструкцію ( навіс під гараж).
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 6 серпня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Чішман С.А., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Зокрема, зазначає, що предметом позову є усунення перешкод користування земельною ділянкою. В позові зазначено, що в зв`язку з тим, що відповідачі ухиляються від спілкування, позивачці невідомо, ким саме із відповідачів порушено її право користування земельною ділянкою. 
У позові було окремо наголошено, що вимоги до ОСОБА_2 заявляються як до фізичної особи, а не як до керівника юридичної особи. Тому висновок суду про те, що спір належить розглядати за правилами господарського судочинства, є помилковим.
Посилання суду на правову позицію у справі №127/17584/20 є безпідставним, оскільки вказана справа не є тотожною за предметом спору, складом сторін та характером правовідносин. 
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звертається до суду з позовом до ОСББ « Івана Мазепи 19-А» та ОСОБА_2 , саме як до керівника ОСББ « Івана Мазепи 19-А», адже власником сусідньої земельної ділянки є ОСББ « Івана Мазепи 19-А», спірна конструкція, яку позивачка просить знести, розміщена на земельній ділянці вказаного об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, й ОСОБА_2 діє у спірних правовідносинах саме як посадова особа ОСББ. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що спір належить розглядати за правилами господарського судочинства.
Колегія суддів вважає такий висновок передчасним, з огляду на наступне.
Так, за правилами частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Пунктом 6 частини першої статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності ( крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи – підприємці.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованого Законом України від 17 липня 1997року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18).
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача.
Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Результат аналізу статті 391 ЦК України дає підстави для висновку, що негаторний позов -це вимога власника про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої з правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном. Належним відповідачем у негаторному позові є особа, яка перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися своїм майном.
У цій справі позивачка пред`явила позов до ОСББ «Івана Мазепи 19-А» (керівником якого є Музика В.Ф,), а також безпосередньо до ОСОБА_2 як до фізичної особи, оскільки не знала, ким саме порушено її право користування вказаною земельною ділянкою. 
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до участі у справі у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього відсутність обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови – підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Частинами першою та другою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. 
Частиною першою статті 189 ЦПК України до основних завдань підготовчого провадження віднесено, зокрема, остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.
З аналізу завдань підготовчого провадження можна виокремити три групи: 1) питання загальної організації судового процесу; 2) формування доказової бази у справі; 3) визначення кола осіб, братимуть участь у судовому процесі.
Зміст позовної заяви свідчить про те, що позивачці достеменно невідомо про те, хто саме з відповідачів порушив її право користування спірною земельною ділянкою шляхом зведення конструкції ( навісу під гараж). Саме тому вона пред`явила вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою до ОСББ « Івана Мазепи 19-А» та до фізичної особи ОСОБА_2 , про що чітко зазначила у позові. Тобто, статус останнього визначений не як посадова особа об`єднання співвласників багатоквартирного, а як фізична особа, яка, на думку позивачки, порушила її право власності на земельну ділянку. 
Оскільки остаточне визначення позовних вимог, складу учасників судового процесу та формування доказової бази можливе на стадії підготовчого провадження, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що вказаний спір належить розглядати за правилами господарського судочинства.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що правовий висновок, який міститься в ухвалі Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі №127/17584/20 та який був врахований судом першої інстанції, не є релевантним спірним правовідносинам, оскільки у справі, яка розглядалася Верховним Судом, позовні вимоги були пред`явлені до голови правління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. 
Таким чином, ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,368,374,379,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чішмана Сергія Анатолійовича, задовольнити.
Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 6 серпня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: