Справа № 159/1710/25 	Головуючий у 1 інстанції: Грідяєва М. В. 	
Провадження № 22-ц/802/79/26  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
з участю секретаря судового засідання Русинчук М. М., 
представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_4 – ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2025 року,
В С Т А Н О В И В:
У березні 2025 року ОСОБА_4 діючи в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , звернулася до суду із зазначеним позовом.
Покликалася на те, що 04 травня 2024 року близько 20 год. 00 хв., у м. Ковелі Волинської області, на перехресті вулиць Грушевського - Міцкевича сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме: мотоцикла марки «Kawasaki» EX 650 державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 , внаслідок чого мотоцикл під керуванням ОСОБА_6 виїхав на праве узбіччя дороги, де на пішохідній доріжці, напроти розмітки пішохідного переходу допустив наїзд на неповнолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка в результаті ДТП отримала тяжкі тілесні ушкодження.
Також вказувала, що за цим фактом ДТП до ЄРДР було внесено відомості за №12024030550000633 від 05 травня 2024 року. Зокрема ДТП сталося з вини обох водіїв мотоцикла та автомобіля. 13 вересня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, обвинувальний акт скерований Ковельському міськрайонному суду Волинської області. ОСОБА_6 частково відшкодував понесені витрати на лікування її доньки та частково моральну шкоду загалом у розмірі 94400 грн., в даний час додаткових сум в частині моральної компенсації не здійснює, в зв`язку з чим в кримінальному провадженні заявлено цивільний позов на суму моральної шкоди з урахуванням вже сплачених ним коштів в розмірі 250000 грн.
Крім того позивач зазначала, що постановою слідчого Ковельського РУП ГУНП у Волинській області кримінальне провадження щодо відповідача ОСОБА_2 було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення. Однак, у зв`язку з допущеними порушеннями ПДР, матеріали відносно ОСОБА_2 передавались до патрульної поліції для вирішення питання щодо притягнення останньої до адміністративної відповідальності. Після чого, постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2024 року ОСОБА_2 було визнано виною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу за порушення нею вимог п.п.10.1., 16.6 ПДР України. 
Враховуючи наведене, тяжкість заподіяних тілесних ушкоджень неповнолітній потерпілій, її психологічні страждання та тривалість проходження реабілітації після травмування, позивач просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 , відшкодування за завдану моральну шкоду в розмірі 369000 грн, та понесені судові витрати.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 100000 грн відшкодування моральної шкоди, 1000 грн судового збору та 10000 грн понесених судових витрат на правничу допомогу.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_4 – ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив оскаржуване рішення суду в частині відмови у стягненні за заподіяну моральну шкоду 269000 грн скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю та відшкодувати його довірителю судові витрати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, не врахував всі обставини справи та прийняв помилкове рішення.
Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, представник відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд не врахував вини відповідача та її матеріальний стан та безпідставно задовольнив позов на суму 100000 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 вважаючи доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_4 – ОСОБА_1 безпідставними, просила залишити її без задоволення.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія судів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника позивача до задоволення не підлягає, а апеляційна скарга представника відповідача підлягає до задоволення частково.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що розмір відшкодування моральної шкоди 100000 грн є еквівалентним моральним стражданням.
Проте повністю погодитись з таким висновком суду, а саме щодо розміру відшкодування моральної шкоди, не можна. 
Встановлено, що 04 травня 2024 року близько 20 год. 00 хв. в м.Ковель Волинської області на перехресті вулиць Грушевського-Міцкевича за участю мотоцикла марки «Kawasaki» EX 650, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 , сталась дорожньо-транспортна пригода. ОСОБА_6 керуючи мотоциклом марки «Kawasaki» EX 650, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Грушевського в м. Ковель Волинської області з перевищенням максимально допустимої в населеному пункті швидкості руху 50 км/год, допустив крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не врахував дорожню обстановку, при наближені до регульованого перехрестя вулиць Грушевського-Міцкевича, відповідним чином не відреагував на зміну дорожньої обстановки, не вжив заходів для зменшення швидкості руху в момент виникнення небезпеки для руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , яка рухалась по вулиці Грушевського в зустрічному напрямку та виконувала маневр повороту ліворуч в напрямку руху по вулиці Міцкевича.
У результаті зіткнення транспортних засобів мотоцикл марки «Kawasaki» EX 650, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 виїхав на праве узбіччя дороги, де на пішохідній дорожці, напроти розмітки пішохідного переходу допустив наїзд на неповнолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка в результаті ДТП отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи та склепіння черепа і гострою епідуральною гематомою правої лобної ділянки з забоєм головного мозку, гострою посттравматичною розбіжною косоокістю правого ока, поверхових ран, саден, забоїв м`яких тканин правої вушної раковини, обличчя, лівої кисті, правого стегна, навколо орбітальної гематоми справа, що утворилась від дії тупих твердих предметів, можливо від виступаючих частин мотоцикла з послідуючим падінням на дорожнє покриття, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. У прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП і наслідками, що настали перебуває грубе порушення ОСОБА_6 вимог п.п.2.3 (б), 12.3., 12.4., 12.9 (б) ПДР України.
Крім того встановлено, що відповідач ОСОБА_2 04 травня 2024 року на перехресті вул.Грушевського та вул.Міцкевича в м.Ковель, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , перед початком руху не переконалась, що це буде безпечно, виконуючи поворот ліворуч, не надала дорогу мотоциклу марки «Kawasaki» EX 650, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався у зустрічному напрямку прямо. Внаслідок чого, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а пішохід ОСОБА_5 тілесні ушкодження, чим порушила п.10.1, п.16,6 ПДР України.
Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 липня 2025 року, ОСОБА_6 визнаний винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України з призначенням покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі, з застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком на два роки. Цим же вироком цивільний позов задоволено частково та стягнуто із засудженого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 237500 грн та витрати на правову допомогу в сумі 30000 грн.
Також встановлено, що постановою від 06 листопада 2024 року кримінальне провадження за ч.2 ст.286 КК України відносно ОСОБА_2 закрите за відсутністю складу кримінального правопорушення з висновком про наявність порушення останньою п.10.1, 16.6 ПДР. Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2024 року відповідач ОСОБА_2 визнана виною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за порушення п.10.1, 16.6 ПДР, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 850 грн.
Згідно висновку експерта, виписок із медичної картки стаціонарного хворого, потерпіла від ДТП ОСОБА_5 з 04травня 2024 року перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділені Ковельської ЦРЛ з діагнозом: ЗЧМТ, перелом кісток склепіння черепа з переходом на вуличну кістку справа, забій головного мозку важкого ступеня, епідуральна гематома правої лобної ділянки, поверхові рани, садна, забій м`яких тканин правої вушної раковини, обличчя, лівої кисті, правого стегна, навколоорбтальна гематома справа, набряк головного мозку з помірним дислокаційним синдромом серединних структур, 05 травня 2024 року переведена на лікування у ВОДКЛЛ, медикаментозна санація, проведена операція, встановлено діагноз, перебувала без свідомості, 16 травня 2024 року переведена у відділення дитячої хірургії, отримувала консультацію офтальмолога з встановленням діагнозу: гостра посттравматична розбіжна косоокість правого ока, перебувала на стаціонарного лікуванні з 29 травня 2024 року по 12 червня 2024 року, з 18 червня 2024 року по 02 липня 2024 року, 03 лютого 2025 року по 21 лютого 2025 року, 03 березня 2025 року по 10 березня 2025 року, здійснювались комп`ютерна томографія головного мозку, МРТ лівого колінного суглобу, проходила та проходить реабілітацію. Отримані останньою під час ДТП тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Згідно зі статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Предметом позову у цій справі є вимоги ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки її неповнолітній дочці ОСОБА_5 .
Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).
Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.
За змістом частини четвертої статі 1193 ЦК України у разі встановлення скрутного матеріального становища відповідача питання про зменшення розміру відшкодування віднесено на розсуд суду.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Справедливість, розумність і добросовісність є вимогами, які становлять сутнісну основу фундаментального правового принципу - верховенства права.
У даній ситуації принцип справедливості втілений законодавцем шляхом надання посиленого захисту особі, які зазнала ушкодження здоров`я в результаті експлуатації джерел підвищеної небезпеки.
Однак, вказаний принцип як елемент верховенства права повинен застосовуватись і до інших учасників дорожньо-транспортної пригоди.
Кожен із водіїв зазнав психічного стресу, як особа яка не порушила Правил дорожнього руху, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, однак спричинила тілесні ушкодження іншій особі.
Принцип справедливості передбачає і дотримання певної пропорційності та розумності при якій обов`язок компенсації моральних страждань пішоходу не повинен бути надмірним тягарем для водіїв-відповідачів, які не порушили Правил дорожнього руху.
При розгляді справи, суд першої інстанції, при визначенні суми компенсації моральної шкоди, не оцінював в контексті розумності та справедливості матеріальне та сімейне становище відповідача, оскільки справа розглянута у відсутність необхідних відомостей.
Визначений судом розмір моральної шкоди, який має компенсаційний характер, в грошовому виразі, перенесеного потерпілою від ДТП особою фізичного страждання, перетворився для відповідача у надмірний тягар, виходячи з її матеріального становища.
Суд апеляційної інстанції дослідив докази щодо матеріального становища відповідача, які були надані апеляційному суду і не були предметом дослідження в суді першої інстанції.
Зокрема, відповідач ОСОБА_2 самостійно утримує двох малолітніх дітей – синів ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , має хронічні захворювання: гіпертонічну хворобу 1 ступеню; стеатогепатоз, цукровий діабет та отримує середньомісячну заробітну плату в розмірі 16330 грн.
Виходячи з принципу розумності, що є зваженим вирішенням питання регулювання правових відносин з урахуванням інтересів усіх учасників справи, з метою забезпечення балансу цих інтересів, враховуючи ступінь вини відповідача у ДТП та розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій особі, стягнутий за вироком суду з іншого учасника ДТП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розмір суми відшкодування моральної шкоди позивачу не повинен позбавити гідного людського життя відповідача та її сім`ї.
Європейський Суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно з положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача підлягає до задоволення частково, а рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру завданої моральної шкоди заподіяної позивачу, зміні, а саме зменшенню суми стягнення до 50000 грн.
У задоволенні апеляційної скарги представника позивача слід відмовити з викладених вище мотивів.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні, то, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 500 грн 36 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2712 грн.
Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384 ЦПК України суд
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 – ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 задовольнити частково. 
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2025 року в частині розміру відшкодування моральної шкоди та відшкодування судових витрат змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, завданої джерелом підвищеної небезпеки в розмірі 50000 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 500 грн 36 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2712 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді