ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року	Львів	Справа №564/2999/25 пров. №А/857/4410/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Довгої О.І.,
Запотічного І.І.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Костопільської міської ради Рівненської області на рішення Костопільського районного суду Рівненської області (головуючий суддя Грипіч Л.А.), ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в м. Костопіль 30 грудня 2025 року у справі №564/2999/25 за позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Костопільської міської ради Рівненської області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, 

В С Т А Н О В И В :

16.07.2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Костопільської міської ради Рівненської області про визнання протиправними та скасування постанов про адміністративне правопорушення №285, №286, №287, №288 та №289 від 24.06.2025.
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2025 року позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що несвоєчасне повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною та такою, що винесена з порушенням встановленої процедури. Суд першої інстанції вказав, що доказів про те, що позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, зокрема рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач не надав. Суд першої інстанції зазначив, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про дату, час та місце розгляду справи, це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо. Також суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не доведено належними доказами наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.152 КУпАП. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Адміністративна комісія при виконавчому комітеті Костопільської міської ради Рівненської області подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2025 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що як убачається із фабул постанов №285 від 24.06.2025, №286 від 24.06.2025, №287 від 24.06.2025, №288 від 24.06.2025 та №289 від 24.06.2025 всі вони складені за фактом самовільного облаштування на березі р. Замчисько (сквер Шухевича) в м. Костопіль майданчика з прокату катамаранів, водних велосипедів без дозволу уповноваженої особи Костопільської міської ради 21.05.2025, 29.05.2025, 04.06.2025, 10.06.2025. Зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні справи не звернув уваги на той факт, що при складенні протоколів про адміністративне правопорушення від 21.05.2025 №81/06-05, від 29.05.2025 №87/06-05, від 04.06.2025 №92/06-05, від 10.06.2025 №96/06-05, від 17.06.2025 №92/06-05, які складені уповноваженими особами відділу інспекції з благоустрою управління інфраструктури Костопільської міської ради, такі протоколи складались в присутності позивача, яка відмовилася від їх ознайомлення та отримання. Крім того, у кожному з протоколів про адміністративне правопорушення від 21.05.2025 №81/06-05, від 29.05.2025 №87/06-05, від 04.06.2025 №92/06-05, від 10.06.2025 №96/06-05, від 17.06.2025 №92/06-05 зазначено, що вони складались в присутності двох свідків, які засвідчили вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, а також до протоколів додавалися фототаблиці місця вчинення правопорушення, що не було перевірено судом першої інстанції.
Враховуючи положення статті 286 та 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що постановами адміністративної комісії при виконавчому комітеті Костопільської міської ради Рівненської області №285, №286, №287, №288 та №289 від 24.06.2025 притягнуто ОСОБА_1 , як фізичну особу-підприємця, до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів та накладено кожною постановою стягнення у виді штраф у розмірі 1700 грн, а саме за фактом самовільного облаштування на березі р. Замчисько (сквер Шухевича) в м. Костопіль майданчика з прокату катамаранів, водних велосипедів без дозволу уповноваженої особи Костопільської міської ради, які мали місце 21.05.2025, 29.05.2025, 04.06.2025, 10.06.2025 та 17.06.2025.
Судом першої інстанції також встановлено, що вказані постанови винесені на підставі протоколів про адміністративне правопорушення: від 21.05.2025 №81/06-05, від 29.05.2025 №87/06-05, від 04.06.2025 №92/06-05, від 10.06.2025 №96/06-05, від 17.06.2025 №92/06-05, які складені уповноваженими особами відділу інспекції з благоустрою управління інфраструктури Костопільської міської ради.
Вважаючи вказані постанови необґрунтованими, такими, що прийняті без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, позивач звернувся з позовом до суду. 
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані утримувати в належному стані закріплені в установленому порядку за ними території; дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів; відшкодовувати в установленому порядку збитки, завдані порушенням законодавства з питань благоустрою населених пунктів.
Організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.
Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають (ст.20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).
Згідно ст.34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», органами місцевого самоврядування розробляються та затверджуються Правила благоустрою території населеного пункту, невиконання яких, відповідно до ст. 42 Закону, тягне за собою притягнення осіб, до відповідальності, в тому числі адміністративної.
Так, згідно п.13.5. «Правил благоустрою Костопільської територіальної громади», затверджених рішенням двадцять п`ятої сесії Костопільської міської ради восьмого скликання від 13 жовтня 2022 року №838 «Про Правила благоустрою Костопільської міської територіальної громади», видача дозволів (ордерів) у зв`язку з виконанням робіт щодо влаштування дитячих майданчиків, спортивних майданчиків, майданчиків для відпочинку людей здійснюється за погодженням уповноваженої особи Костопільської міської ради.
Судом першої інстанції із наданої позивачем довідки з ЄДР убачається, що позивач, як фізична особа-підприємець, має право на такі види діяльності: 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи (основний); 31.03 Виробництво матраців; 31.09 Виробництво інших меблів; 22.23 Виробництво будівельних виробів із пластмас; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарнотехнічним обладнанням; 43.91 Покрівельні роботи; 43.39 Інші роботи із завершення будівництва; 43.33 Покриття підлоги й облицювання стін; 43.32 Установлення столярних виробів; 43.31 Штукатурні роботи; 79.11 Діяльність туристичних агентств; 79.12 Діяльність туристичних операторів.
Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідальність за ст.152 КУпАП настає за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів. 
Відповідно до статті 218 КУпАП адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема статтею 152 цього Кодексу.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
В силу закріпленого у статті 7 КУпАП принципу законності ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.
На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).
Враховуючи конституційний принцип правової держави, усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь.
Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини” застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах “Малофєєва проти Росії” та “Карелін проти Росії” зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.
У справі “Федорченко та Лозенко проти України” зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення “поза розумними сумнівом”.
Окрім того, статтею 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Відповідно до долучених до матеріалів справи копій протоколів про адміністративне правопорушення від 21.05.2025 №81/06-05, від 29.05.2025 №87/06-05, від 04.06.2025 №92/06-05, від 10.06.2025 №96/06-05, від 17.06.2025 №92/06-05, які складені уповноваженими особами відділу інспекції з благоустрою управління інфраструктури Костопільської міської ради, такі протоколи складались в присутності позивача, яка відмовилася від їх ознайомлення та отримання, що засвідчено підписами двох свідків.
В протоколах зазначено, що час та дата розгляду справи про адміністративне правопорушення буде повідомлена у встановлений законом термін.
Суд першої інстанції при прийняті рішення врахував, що із долученого до позову паспорту позивача НОМЕР_1 такий виданий 09.09.2002 Володимирецьким РВ УМВС України в Рівненській області, адресою реєстрації позивача є АДРЕСА_1 .
Водночас із долученої до позову Довідки з ЄДР, місцезнаходженням позивача, як суб`єкта підприємницької діяльності є: АДРЕСА_2 .
Разом з тим, в оскаржуваних постановах зазначено адресу проживання позивача – АДРЕСА_3 .
Відповідно до частини 1 статті 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Статтею 278 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Апеляційний суд зазначає, що відповідачем не надано доказів того, що позивача завчасно, з дотриманням вимог ст.277-2 КУпАП, було викликано на розгляд справ про адміністративне правопорушення, який відбувся 24.06.2025, та що сам розгляд справи відбувся у присутності позивача, а правопорушнику роз`яснено її права, передбачені ст.268 КУпАП.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі відсутні будь-які аргументи скаржника щодо належного (своєчасного) повідомлення позивача як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про місце і час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Суд апеляційної інстанції також зауважує, що повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про місце і час розгляду справи про адміністративне правопорушення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення та можливості реалізувати передбачені Конституцією України та КУпАП, права бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.
Водночас, факт не повідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною, як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.
Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27 листопада 2019 року у справі №499/675/16-а, від 13 лютого 2018 року у справі №813/3355/16, від 30 вересня 2019 року у справі №591/2794/17.
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач як суб`єкт владних повноважень притягаючи позивача до адміністративної відповідальності не дотримався принципів, передбачених ст. 2 КАС України, що дає суду апеляційної інстанції погодитись з висновками суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та як наслідок закриття справи про адміністративне правопорушення.
Частиною 2 статті 6 КАС України та нормами статті 17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини” передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентної практики ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 272, 286, 308, 311, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Костопільської міської ради Рівненської області залишити без задоволення, а рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2025 року у справі №564/2999/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний