справа №176/2930/25
провадження №2/176/132/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі головуючої судді Волчек Н.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» звернулося до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 10.01.2022 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено Договір № 2867814047-176014. За умовами договору відповідачу було надано споживчий кредит в сумі 4000,00 грн строком на 20 дів зі сплатою процентів - 1,95 % за кожен день користування Кредитом. 
07.03.2023 укладено договір №07/03/23 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2867814047-176014.
18.02.2025 укладено договір №18-02/25 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2867814047-176014.
Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 2867814047-176014.
Крім того, 31.10.2021 між ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" та ОСОБА_1 укладено Договір № 4810477. 
Згідно п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.
Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 16000.00 грн.
Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 6000 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.
Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором.
Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви.
Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.
26.07.2024 укладено договір № 26-07/2024 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4810477.
Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 4810477.
Отже, відповідач ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Факторинг Партнерс» у загальному розмірі 42090,80 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 15006,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 25484,80 грн; заборгованість за комісіями - 1600,00 грн.
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 28 липня 2025 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача Сердійчука Я.Я. про розгляд справи з викликом сторін.
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2025 року за клопотанням представника позивача Сердійчука Я.Я. задоволено клопотання про витребування доказів.
Відповідач ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на їх недоведеність, необґрунтованість та відсутність належних і допустимих доказів.
Так, у відзиві ОСОБА_1 зазначає, що кредитні договори №2867814047-176014 від 10.01.2022 та №4810477 від 31.10.2021 не були укладені між сторонами у передбаченому законом порядку, зокрема в електронній формі, оскільки Позивачем не надано доказів належної ідентифікації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, а також доказів вчинення ним акцепту пропозиції укласти відповідні договори.
Також, наголосила, що матеріали справи не містять жодних доказів накладення нею а також відсутні докази направлення такого ідентифікатора на її номер телефону чи електронну пошту, його отримання та використання. При цьому Позивачем не доведено, що номер телефону, на який нібито надсилався одноразовий ідентифікатор, належить саме Відповідачу.
Крім того, у відзиві зазначено, що надані Позивачем документи не містять відомостей, які б свідчили про волевиявлення Відповідача на укладення кредитних договорів, у зв`язку з чим вони не можуть вважатися належними та допустимими доказами існування договірних правовідносин між сторонами.
Відповідач також заперечує факт отримання грошових коштів за спірними кредитними договорами, зазначивши, що надані Позивачем довідки про перерахування коштів не підтверджують отримання коштів саме нею, не містять підтвердження належності банківської картки відповідачу та не дають можливості встановити зв`язок між перерахуванням коштів і конкретними кредитними договорами.
Відповідачка також посилається на те, що такі довідки не є первинними бухгалтерськими документами у розумінні законодавства, а тому не можуть підтверджувати факт здійснення фінансових операцій. Інших належних доказів, які б підтверджували фактичне надання кредитних коштів Відповідачу, Позивачем не надано.
Також, відповідач ОСОБА_1 не погоджується із наданим розрахунком заборгованості. На думку відповідача, розрахунок заборгованості не є належним доказом, оскільки не підтверджений первинними документами, не містить деталізації нарахувань, зокрема щодо періодів, процентних ставок та здійснених платежів, що унеможливлює перевірку його правильності.
Позивач до матеріалів позовної заяви додає Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» у редакції від 28.12.2019 та Правила надання фінансових кредитів ТОВ «МІЛОАН» у редакції від 13.07.2021.
Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила, додані до позовної заяви, розумів Відповідач та ознайомився і погодився з ними, начебто підписуючи кредитні договори.
Оскільки позичальником не було особисто підписано надані Правила надання коштів у позику, можна встановити, що відсутнє погодження позичальника з вказаними документами, вони не є частиною укладеного між сторонами правочину, а тому не повинні бути враховані судом при розгляді справи.
Вказані Правила надання коштів у позику, долучені Позивачем до позову не можна вважати належним та допустимим доказом та частиною кредитних договорів, оскільки вони не містять підпису позичальника та до яких договорів вони стосуються.
Також, відповідач зазначає, що нарахування процентів та комісій є безпідставним, зокрема у зв`язку з їх нарахуванням поза межами строку дії кредитних договорів, відсутністю належного погодження умов щодо сплати комісій, а також невідповідністю таких умов вимогам законодавства про захист прав споживачів.
При цьому, відповідач послалася на свій статус члена сім`ї військовослужбовця та зазначила про наявність передбачених законом пільг, що, на її думку, звільняє її від обов`язку сплати процентів та штрафних санкцій за кредитними зобов`язаннями.
Позивачем не підтверджено факт відступлення права вимоги за кредитними договорами №2867814047-176014 від 10.01.2022, №4810477 від 31.10.2021. 
ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» є неналежним Позивачем у спірних правовідносинах, оскільки, на думку відповідача, товариство не набуло права вимагати від Відповідача сплати заборгованості за кредитними договорами № 2867814047176014 від 10.01.2022, № 4810477 від 31.10.2021.
Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі и на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину. оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17).
З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який мав в такому зобов`язанні кредитор.
Отже, до Позивача не перейшло належним чином права вимоги відносно Відповідача за кредитними договорами №2867814047-176014 від 10.01.2022, №4810477 від 31.10.2021, а відтак Позивач є неналежною стороною по даній справі та не має жодного права на стягнення на свою користь заборгованості з Відповідача
З урахуванням викладеного, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
16 жовтня 2025 року від представника позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» Сердійчука Я.Я. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позиція позивача залишається не змінною, позивач наполягає на задоволенні позовних вимог. 
З наданих документів вбачається, що Кредитні Договори були підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Крім того, відповідачем тривалий час частково сплачувала щомісячні платежі з погашення заборгованості за договором № 2867814047-176014, що свідчить про визнання факту укладання договору, отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування.
Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, та ввів одноразовий ідентифікатор, який отримав на зазначений ним номер мобільного телефону, з метою підписання кредитного договору.
У зв`язку з цим, Кредитодавцем було складено Довідку про ідентифікацію.
З огляду на викладене, а також враховуючи те, що норми чинного законодавства не вимагають відображення коду одноразового ідентифікатора саме в кредитному договору, вважаємо, що довідка про ідентифікацію, яка містить всю необхідну інформацію щодо здійсненого електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є належним доказом вчинення позичальником підписання кредитного договору в електронній формі згідно вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Таким чином, представник позивача вважає, що позивачем належним чином підтверджено факт укладення кредитного договору шляхом підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована.
Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що Відповідач неодноразово продовжував строк кредитування на підставі п. 2.3.2 а) Договору шляхом сплати відповідних сум, а також, що строк кредитування автоматично продовжувався у зв`язку із наявною заборгованістю на підставі п. 2.3.2 б) Договору.
Отже, з даних умов договору вбачається, що прострочення зобов`язання та відповідальність за таке прострочення виникають у позичальника після дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. 
При цьому, протягом періоду, на який пролонговано договір, позичальник має правомірно не сплачувати кредитору борг та таке користування коштами не вважається простроченням.
Додатково зазначає, що згідно з положеннями ст.204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.
Звертає увагу суду, що кредитний договір є дійсним як вцілому, так і в частині автоматичної пролонгації договору, не оскаржується в судовому порядку як сторонами договору, так і будь-якими іншими особами, відповідає вільному волевиявленню сторін та чинному законодавству.
Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення вказаного договору, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, у якій відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами та правилами надання коштів в позику.
У справі, що розглядається, заборгованість складається із: заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками, комісією. Позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки, у розмірі та строк, погоджений сторонами.
Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено.
Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим.
Також зазначає, що матеріали справи містять докази сплати грошових коштів Клієнтом Фактору до Договору факторингу, а також Акт приймання-передачі реєстру боржників та сам реєстр боржників, де зазначений Відповідач, а також витяг з даного реєстру, складений для зручності сприйняття інформації та пошуку боржника в реєстрі.
Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується перехід прав вимоги кредитним договором, укладеним з Відповідачем.
Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що чоловік відповідача є військовослужбовцем і перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, у зв`язку з чим вважаємо, що підстави для застосування до відповідача п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутні.
Враховуючи наведене, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
29 жовтня 2025 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача ОСОБА_1 , зі змісту яких вбачається її незмінна позиція та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
05 листопада 2025 року від представника позивача до суду надійшли заперечення на письмові пояснення.
08 грудня 2026 року та 15 грудня 2025 року до суду надійшли додаткові письмові пояснення відповідача ОСОБА_1 , в яких просить задовольнити позовні вимоги частково. Зазначає про те, що нарахування заборгованості за комісією за кредитним договором № 4810477 від 31.10.2021 року є безпідставним, а отримання Кредитором комісійної винагороди є таким, що не відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності в розумінні Закону України «Про споживче кредитування» а відтак дана позовна вимога не підлягає задоволенню. Також на думку відповідача, позивачем неправомірно нараховано відсотки за користування кредитом. Оскільки такі нараховані за період поза межами строку дії кредитних договорів. При цьому, відповідачем не надано до суду доказів пролонгації кожного конкретного кредитного договору, а відповідач в свою чергу не вчиняв жодних дій, які б свідчили про його намір пролонгувати кредитні договори. Відповідачем надано контррозрахунок заборгованості за процентами. Одночасно зазначає, що відповідачем було частково сплачено проценти за кредитним договором № 4810477 від 31.10.2021 року у розмірі 10352 грн, що в свою чергу на 4352,00 грн перевищує обумовлений та визначений кредитним договором (п.1.5.2) розмір відсотків за кредитним договором. Таким чином на думку відповідача , вона вже сплатила відсотки за кредитним договором в повному обсязі, а відтак заборгованість за процентами відсутні. Також просить врахувати, що нею було сплачено комісію за кредитним договором № 4810477 від 31.10.2021 року у розмірі 4994,00 грн. З підстав викладених у поясненнях, дану суму відповідно до частини першої статті 216 ЦК України необхідно вирахувати із заборгованості за тілом за кредитним договором № 4810477 від 31.10.2021 року (11006,00 грн -4994,00 грн сплачена комісія = 6012,00 грн).
Таким чином заборгованість за кредитним договором:
- № 2867814047-176014 від 10.01.2022 складає 5560 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 4000,00 грн та заборгованості за процентами 1560,00 грн.
- № 4810477 від 31.10.2021 року складає 6012,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту.
Враховуючи статус дружини військовослужбовця просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення відсотків.
15 грудня 2025 року від представника позивача до суду надійшли заперечення, в який наполягає на задоволенні позовних вимог.
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов такого висновку.
10.01.2022 між ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено Договір № 2867814047-176014 (а.с.27-32)
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 здійснила дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем (ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс») було перераховано грошові кошти у розмірі 4000,00 гривень. 
Згідно п.п. 2.3. Договору позики, дата видачі кредиту 10.01.2022 р. , дата повернення кредиту 30.01.2022 р. (включно), термін користування кредитом 20 діб.
Відповідно до п.п. 2.5. Договору позики, за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплатити Товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1 до цього Договору).
Умовами Договору позики на період зазначений в п.п. 2.3. Договору, плата за користування Кредитом встановлена в розмірі 1,95 % за кожен день користування Кредитом.
Пунктом 2.7. Договору позики встановлено, що Плата за користування Кредитом нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів, користування Кредитом, визначену у п.п. 2.3. цього Договору та починається у дату списання Кредитних коштів з Рахунку Товариства й закінчується у дату зарахування Суми кредиту та плати за користування Кредитом на Рахунок Товариства.
Відповідно до п.п. 9.2 Договору позики, цей Договір укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається, у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних Позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти цей Договір, надсилаються Товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних.
Пунктом 9.3. Договору позики встановлено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором, вказаний у п.п. 9.2. цього Договору, має юридичну силу власноручного підпису.
У розділі 10 договору «Реквізити сторін» у графі «Позичальник» містяться особисті дані ОСОБА_1 , зокрема: РНОКПП, адреса проживання, номер телефону, паспорт. Крім того, вказано банківський рахунок НОМЕР_1 .
Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором: S32XBPEV.
Відповідно до графіку платежів за договором про споживчий кредит №2867814047-176014 від 10.01.2022 ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та ОСОБА_1 погодили дати платежу 10.01.2022 року, та 30.01.2022 року кількість днів у розрахунковому періоді 20 днів, чисту суму платежу за розрахунковий період 5560 грн, суму кредиту за договором 4000,00 грн, проценти за користування кредитом 1560,00 грн, загальну вартість кредиту 5560,00 грн. (зворот. а.с.32-33)
10.01.2022 о 19:55:45 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на підставі договору на переказ коштів № ФК –П-20/08-08 20.08.2020, укладеного з ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС», перерахувало грошові кошти в сумі 4000 грн. на картку НОМЕР_2 , номер транзакції в системі іРау -130388505 (а.с.52).
З наданої АТ КБ «ПриватБанк» інформації від 17.11.2025 року вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в банку емітовано карту № НОМЕР_4 , яка в свою чергу зазначена у кредитному договорі №2867814047-176014 від 10.01.2022.
З виписки АТ КБ «ПриватБанк» за договором б/н за період 10.01.2022-15.01.2022 вбачається надходження коштів 10.01.2022 в сумі 4000,00 гривень.
Відповідно до розрахунку заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Інкасо Фінанс» за кредитним договором № 2867814047-176014 станом на 07.03.2023 включно, загальна заборгованість по кредитному договору від 10.01.2022 року складає 5548,00 гривень (а.с.53-59).
07.03.2023 укладено договір №07/03/23 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2867814047-176014 (а.с.66-68).
18.02.2025 укладено договір №18-02/25 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2867814047-176014 (а.с.8-9).
Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №2867814047-176014.
Отже, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №2867814047-176014 від 10.01.2022 р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 6172,00 грн, з яких:
- заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 4000,00 грн.
- заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 2172,00 грн.
Крім того, 31.10.2021 між ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" та ОСОБА_1 укладено Договір № 4810477 на умовах строковості, зворотності, платності (а.с. 45).
За умовами договору відповідачу було надано споживчий кредит в сумі 16 000 грн., із процентною ставкою 1,25 % в день від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом, із стандартною базовою ставкою 5 % від фактичного залишку за кожний день користування кредитом протягом поточного періоду. 
Згідно п. 1.5.1 Комісія за надання кредиту складає 1600,00 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово.
Кредитні кошти в сумі 16000 грн. ОСОБА_1 були перераховані на картку, яку вона вказала самостійно.
Позикодавець ТОВ "Мілоан" свої зобов`язання за відповідним вищевказаним договором виконало належним чином, перерахувавши зазначені грошові кошти відповідачу.
Дослідженням квитанції ІD платежу 1809018107 від 31.10.2021 р. суд встановив, що в означену дату о 17:02 через систему платежів LiqPay ТОВ «МІЛОАН» перерахувало 16000,00 гривень із призначенням платежу «Кошти згідно договору 48104775».(зворот. а.с.60)
З наданої АТ КБ «ПриватБанк» інформації від 17.11.2025 року вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в банку емітовано карту № НОМЕР_4 , також зазначений фінансовий номер телефону відповідача – НОМЕР_5 . 
З виписки АТ КБ «ПриватБанк» за договором б/н за період 31.10.2021-05.11.2021 р вбачається надходження коштів 31.10.2021 р. в сумі 16000,00 гривень.
Відповідачка взятих на себе за цим договором зобов`язань належним чином не виконував, грошові кошти та відсотки за їх користування кредитору не повернув, у зв`язку з чим виникла кредитна заборгованість.
Відповідно до наданої позивачем виписки з особового рахунку кредитна заборгованість в сумі 35918,80 грн. складається із заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в сумі 11006,00 грн., заборгованості за відсотками 23312,80 грн та комісією 1600,00 грн. (а.с.61-62)
26.07.2024 укладено договір № 26-07/2024 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4810477.(а.с.71-73)
Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 року, ТОВ ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 4810477 в сумі 35918,80 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в сумі 11006,00 грн., заборгованості за відсотками 23312,80 грн та комісією 1600,00 грн.(а.с. 18)
Також стороною позивача долучено доказ на підтвердження проведення плати згідно Договору Факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 (а.с.71)
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Статтею 512 Цивільного кодексу України визначено, що кредитору зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитору зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із частинами першою, другою статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України "Про електронну комерцію", який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.
Згідно зі статтею 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України).
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі N 243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі N 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі N 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі N 127/33824/19 та інших.
Таким чином, з урахуванням доказів, наданих суду, суд вважає встановленим, що 10.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 був укладений договір позики № 2867814047-176014, який підписаний з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора і відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" цей договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі, у зв`язку з чим між сторонами виникли договірні зобов`язання.
Також суд вважає встановленим, що 31.10.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір № 4810477, який підписаний з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора і відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" цей договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі, у зв`язку з чим між сторонами виникли договірні зобов`язання.
Наданою інформацією АТ КБ «ПриатБанк, підтверджується виконання первісним позичальником умов договору № 2867814047-176014 щодо зарахування на банківський рахунок відповідача суми позики в розмірі 4000,00 грн та договору № 4810477 щодо зарахування на банківський рахунок відповідача суми позики розмірі 11006,00 грн.
Відтак, доводи відповідача про відсутність доказів видачі грошових коштів відповідачу є неспроможними.
Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення відповідачем отриманих в позику коштів за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування.
Посилання відповідача на часткову оплату заборгованості за процентами за кредитним договором № 4810477 від 31.10.2021 року в сумі 10352,00 грн та оплату комісії в сумі 4994,00 грн не підтверджено матеріалами справи. Відповідачем не надано до суду а ні відповідних квитанція а ні виписок із банківських рахунків про факт зарахування зазначених вище коштів.
За встановлених обставин, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за договором позики № 2867814047-176014 основним зобов`язанням (за тілом кредиту) в розмірі 4000,00 грн. та договором № 4810477 основним зобов`язанням (за тілом кредиту) в розмірі 11006,00 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими процентами у сумі 2172,00 грн (за договором № 2867814047-176014) та стягнення заборгованості за нарахованими процентами у сумі 23312,80 грн (за договором № 4810477) суд дійшов наступного висновку.
Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Відповідно до статті 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Із положень частини другої статті 625 ЦК України слідує, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого ОСОБА_1 має заборгованість за договором позики № 2867814047-176014 від 10.01.2022 у загальному розмірі 6172,00 грн, з яких: 4000,00 грн заборгованість по тілу кредиту, 2172,00 грн заборгованість за відсотками. 
Відсотки нараховувалися з 31.10.2021 по 24.02.2022 року включно у межах строку користування за процентною ставкою 1,95%.
Після відступлення права вимоги від ТОВ "ФК "Інкасо Фінанс" до ТОВ "Вердикт Капітал", останнім як правонаступником боржнику ОСОБА_1 було донараховано відсотки за періоди з 18.02.2025 по 04.07.2025 (до відступлення права вимоги) за процентною ставкою 3,9% в день.
Однак, відповідно до п. 2.3 Договору строк період користування кредитними коштами складає 20 днів та починається з 10.01.2022 та закінчується 30.01.2022 (включно).
Отже, Договором позики визначено строк, за який позикодавець має право нараховувати відсотки за користування позикою (до 30.01.2022 включно).
Разом з тим, як зазначено у висновках, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа N 444/9519/12), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Наведений підхід до вирішення спорів у подібних відносинах підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року (справа N 910/4518/16), де викладені такі правові висновки.
Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак, якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).
З урахуванням наведеного, оскільки належних доказів продовження строку дії договору після 30.01.2022 року матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що нарахування процентів за користування позикою після спливу цього строку є безпідставним і з відповідачки вони стягненню не підлягають.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, складеним первісним кредитором ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», (а.с. 53-59) ОСОБА_1 станом на 07.03.2023 р. включно має заборгованість у розмірі 5548,00 грн (4000,00 грн тіло кредиту, 1548,00 грн - відсотки).
Отже, на думку суду, розмір заборгованості слід визначати з урахуванням погодженого строку нарахування відсотків, а саме до 30.01.2022 року включно.
Таким чином, із ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за процентами за договором позики № 2867814047-176014 від 10.01.2022. у розмірі 1560,00 грн.
Крім того, Договір № 4810477 від 31.10.21 року між сторонами було укладено на строк 30 днів з 31.10.2021 року по 30.11.2021 року (а.с.136-142).
Відповідно до п. 2.3.1.2 кредитного договору пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною у п.1.6 договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.
Проте, наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як пунктами 1.3.,1.4 цього кредитного договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом до 30.11.2021 року..
Окрім того, згідно з п.2.3.1.1 Договору, для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил (Порядок укладення договору) Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зі спливом строку на який був наданий кредит припинилося право нараховувати проценти за кредитним договором, тобто після 30.11.3021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» не мали законних підстав нараховувати проценти, передбачені кредитним договором від 31.10.2021 року.
Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18).
Отже, з відповідача підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами у розмірі 6000,00 грн (16000,00 грн х 30 днів х 1,25%).
Крім того, як вбачається і відзиву на позовну заяву та доданих додаткових пояснень, відповідач не погоджуючись із нарахуванням відсотків та комісії по кредитному договору стверджує, що звільнена від сплати цих платежів на підставі ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до п.15 ст.14 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30 березня 2021 року № 1357-IX, Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовослужбовці це особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року, особливий період - особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні діє з 17 березня 2014 року по теперішній час.
Статтею 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» унормовано, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_1 з 1994 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 який з 16.03.2022 року та станом на сьогоднішній день є діючим військовослужбовцем, що підтверджується даними військового квитка серії НОМЕР_6 , то на відповідачку поширюється дія п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідача утворилась заборгованість за Договором №2867814047-176014 від 10.01.2022.
В розрахунку зазначено, що проценти по кредиту нараховані за період з 10.01.2022 року по 23.03.2023 року (а.с.53-59).
Також, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідача утворилась заборгованість за Договором № 4810477 в сумі 35918,80 грн. (а.с.61-62).
В розрахунку зазначено, що проценти по кредиту нараховані за період з 31.10.2021 року по 24.02.2022 року. (а.с.53-59).
Розрахунок заборгованості , складений позивачем поза межами строку дії договорів, суд не бере до уваги, оскільки нарахування відсотків за оспорюваними договорами є безпідставними та не містять доказів пролонгації строку дії договорів.
Поширення дії ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на дружин та чоловіків військовослужбовців щодо не нарахування штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом відбулось 18.05.2024 року з набранням чинності ЗУ №3633-IX від 11.04.2024 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку».
Враховуючи, що відсотки за оспорюваними договорами були нараховані до 18.05.2024 року, суд вважає, що в даному випадку відпвідач не звільняється від сплати відсотків за кредитинми договорами, та з неї слід стягнути частково заборгованість за відсотками за Договором №2867814047-176014 від 10.01.2022 р в сумі 1560,00 грн та заборгованості за відсотками за Договором № 4810477 в сумі 6000,00 грн ( тобто в межах стркоу дії договору). 
Обґрунтовуючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, окрім іншого, просив стягнути заборгованість за комісією за надання кредиту № 4810477 від 31.10.2021 р. в розмірі 1600,00 грн.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Аналіз умов договору про споживчий кредиту № 4810477 від 31.10.2021 р, свідчить про те, що комісія за надання кредиту в розмірі 1600,00 грн, встановлена п.1.5.1 Договору, є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику.
Умови договору не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що положення договору № 4810477 від 31.10.2021 р. щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 1600,00 грн суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 1600,00 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).
Судом встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Інкаса Фінанс» відступило ТОВ «Колект Центр», в свою чергу ТОВ «Колект Центр» відступило ТОВ "ФК «Факторинг Партнерс» право вимоги до ряду боржників, в тому числі і до відповідача ОСОБА_1 за Договором № 28667814047-176014.
Також, судом встановлено, що ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги до ряду боржників, в тому числі і до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 4810477.
Договори факторингу є дійсними та чинними, відомостей про те, що вони оскаржувалися в судовому порядку відсутні.
Відтак, суд погоджується з тим, що до ТОВ «Факторинг Партнерс», як до нового кредитора, перейшли права вимоги до ОСОБА_1 за вищевказаними кредитними договорами.
Враховуючи, що відповідач заборгованість за оспорюваними договорами не сплатив, доказів оплати суду не надав, тому суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість:
за кредитним договором № 2867814047-176014 від 10.01.2022 в розмірі 5560,00 грн, з яких: 4000,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 1560,00 грн заборгованість за нарахованими процентами;
за кредитним договором № 4810477 від 31.10.2021 в розмірі 17006,00 грн, з яких: 11006,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 6000,00 грн заборгованість за нарахованими процентами.
Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем за оплату професійної правничої допомоги слід зазначити наступне.
Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За ч. ч. 1, 2ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Позивач просить суд стягнути на його користь із відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн. 
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: договір про надання правової допомоги від 02.07.2024 року (а.с.22-23), прайс-лист (а.с.24) заявку на надання юридичної допомоги № 101 від 02.06.2025 року (а.с.25) та витяг з акту № 13 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025 року 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява N 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі N 904/4507/18 (провадження N 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Суд розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути не тільки доведений, а й документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі N 753/15687/15.
Суд звертає увагу, що дана справа є типовою та нескладною, розгляд самої справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тому у суду виникають сумніви щодо часу витраченого представниками адвокатського об`єднання на надання правової допомоги. 
Підсумовуючи викладене, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини цієї справи, що вказані вище, складність та категорію справи, а також положення ЄСПЛ та практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на правову допомогу в цілому, суд вважає розмір витрат позивача є завищеним, неспівмірним, тому зменшує такі витрати до 3 000,00 грн.
Щодо стягненні з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 витрат на правову допомоуг у розмірі 6000,00 грн суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 15.11.2023 року по справі № 519/24/20 (провадження № 61-7804св23), від 08.11.2023 року по справі № 539/2673/21 (провадження № 61-9750св 23), від 01.11.2023 року по справі № 202/3681/16 (провадження № 61-10719 св 23).
Оскільки представником відповідача не надано вищевказаних доказів та документу, що свідчить про фактичну оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, у суду відсутня змога встановити дійсний розрахунок понесених відповідачем вказаних витрат, у зв`язку з чим підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу відсутні. 
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки суд дійшов висновку про часткове адоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1298,71 грн. 
Керуючись ст. 263-265, 273, 274-279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість:
за кредитним договором № 2867814047-176014 від 10.01.2022 року в розмірі 5560,00 грн, з яких: 4000,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 1560,00 грн заборгованість за нарахованими процентами;
за кредитним договором № 4810477 від 31.10.2021 р. в розмірі 17006,00 грн, з яких: 11006,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 6000,00 грн заборгованість за нарахованими процентами.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 3000,00 гривень.
У відшкодуванні решти витрат на правничу допомогу відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», код ЄДРПОУ 42640371, місцезнаходження: вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, м. Київ.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Жовтоводського міського суду
Дніпропетровської області         Н.Ю. ВОЛЧЕК