Номер провадження: 22-ц/813/1216/26 
Справа № 521/1860/23
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М.
за участю секретаря: Турик А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесагаз» про захист прав споживачів, на рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Мурзенко М.В. 08 вересня 2025 року у м. Одеса, -

встановила:

У січні 2023 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся представник ОСОБА_1 з позовом до АТ «Одесагаз» про захист прав споживачів.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач з 09 червня 2021 року є співвласником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок попередніми власниками було підключено до мереж газопостачання АТ «Одесагаз», встановлено лічильник газу.
Після придбання будинку, ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою-приєднанням до умов договору розподілу природного газу для побутового споживача, в якій було зазначено про наявність встановленого за попереднього власника обладнання, в т.ч. газового лічильника.
05 вересня 2022 року представниками відповідача, після візуального огляду лічильника, було складено акт про порушення № 02946, повідомлено позивача про порушення заводського тавра лічильника.
29 листопада 2022 року на підставі вказаного акту Комісією АТ «Одесагаз» було прийнято рішення № 2512аб, яким констатовано наявність несанкціонованого втручання в роботу засобів вимірювальної техніки (ЗВТ), вирішено зняти лічильник.
В подальшому, 01 грудня 2022 року, працівниками відповідача було складено протокол щодо направлення ЗВТ на експертизу, 05 грудня 2022 року працівниками відповідача було складено Акт № 192 експертизи ЗВТ та пломб, яким встановлено порушення цілісності заводського тавра на ЗВТ, відбитки тавра встановленої пломби не відповідають відбиткам заводу-виробника, на аверсі пломби наявні подряпини.
08 грудня 2022 року працівниками відокремленого підрозділу ПП «Науково-виробничий центр оцінки відповідності «Юг» було видано довідку про непридатність ЗВТ № 019423 з підстав невідповідності відлікового механізму газового лічильника вимогам ЕД.
27 грудня 2022 року на адресу ОСОБА_1 було спрямовано супровідний лист з актом-розрахунком № 02946, копією рішення комісії № 2512аб/1 від 27.12.2022 року, рахунком на оплату необлікованого об`єму газу на суму 11 412 грн. 16 коп.
Позивач зазначав, що лічильник було встановлено до моменту придбання ним будинку, неправомірних дій ним не вчинялось, в роботу лічильника з його боку втручання не було.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд:
- визнати неправомірними дії АТ «Одесагаз» щодо складання документів, а саме Акту про порушення № 02946 від 05 вересня 2022 року, Рішення № 2512аб від 29 листопада 2022 року, Акту № 192 експертизи ЗВТ та пломб від 05 грудня 2022 року, Рішення комісії № 2512/1 від 27 грудня 2022 року, Акту - розрахунку № 02946 від 27 грудня 2022 року на суму 11412,16 грн.,
- визнати неправомірними дії АТ «Одесагаз» щодо проведення донарахування відповідно до рахунку на оплату № 16283 від 05.12.2022 року ОСОБА_1 по особистому рахунку НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на суму 2311,16 грн. за експертизу та позачергову повірку газового лічильника;
- скасувати виготовлений відповідачем АТ «Одесагаз» рахунок на оплату № 16283 від 05 грудня 2022 року ОСОБА_1 по особистому рахунку НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на суму 2311,16 грн. за експертизу та позачергову повірку газового лічильника;
- скасувати виготовлений відповідачем АТ «Одесагаз» Акт - розрахунок № 02946 від 27 грудня 2022 року на суму 11412,16 грн. на ім`я ОСОБА_1 по особистому рахунку НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково.
Скасовано Акт-розрахунок № 02946 від 27 грудня 2022 року, який було задоволено рішенням комісії АТ «Одесагаз» № 2512аб/1 від 27 грудня 2022 року, яким донараховано до сплати ОСОБА_1 вартість необлікованого газу в сумі 11412 грн. 16 коп.
В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Стягнуто з АТ «Одесагаз» в дохід держави судовий збір в сумі 858 грн. 88 коп.
Стягнуто з АТ «Одесагаз» на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальній сумі 5690, 24 грн., які складаються з наступного:
- витрати на проведення судової трасологічної експертизи в сумі 2865,24 грн.;
- витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2825 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що, на думку апелянта, у даному випадку суд першої інстанції мав застосувати положення ч. 9 ст. 141 ЦПК України, згідно якої у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Внаслідок незастосування судом норм вказаної статті, склалася ситуація, коли навіть за умови часткового задоволення позовних вимог, відповідач внаслідок своїх незаконних дій поніс менші витрати, чим фактично поніс позивач.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання неправомірними дій АТ «Одесагаз» щодо складання документів, визнання неправомірними дій АТ «Одесагаз» щодо проведення донарахування відповідно до рахунку на оплату № 16283 від 05 грудня 2022 року ОСОБА_1 по особистому рахунку НОМЕР_1 , скасування виготовленого відповідачем АТ «Одесагаз» рахунку на оплату № 16283 від 05 грудня 2022 року, - сторонами до апеляційного суду не оскаржувалась, а тому перегляду в апеляційному порядку не підлягає.
Отже, справа переглядається судом апеляційної інстанції виключно в частині визначення судом розміру витрат на правову допомогу.
Сторони про розгляд справи на 17 березня 2026 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились. 
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією вказаного договору та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 265209001 від 09 липня 2021 року (а.с. 38-40).
03 серпня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про обстеження газового обладнання для переоформлення особового рахунку та укладення договору розподілу, що підтверджується копією відповідної заяви (а.с. 114).
На підставі вказаної заяви співробітниками відповідача було складено акт про обстеження № 1758 від 17 серпня 2021 року, яким було встановлено, що в зазначеному будинку встановлений газовий лічильник G-4 ВК, 2015 року випуску, заводський номер 8096752, номер пломби 23819237, що підтверджується копією вказаного акту (а.с. 119).
З копії довідки про пуск газу та встановлення газового лічильника № 74011 від 29 грудня 2015 року (а.с. 112) вбачається, що вказаний лічильник було встановлено в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , 28 грудня 2015 року.
Позивачем було надано відповідачу заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача), (а.с. 43.)
05 вересня 2022 року співробітниками АТ «Одесагаз», за результатами огляду газового обладнання в будинку позивача, було складно Акт про порушення № 02946, яким встановлено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, під яким слід розуміти втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку (зокрема лічильнику газу), у т.ч. шляхом їх підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дій спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (першого програмування чи протоколу параметризації) (а.с. 93-94).
З відеофіксації обстеження, наданої стороною відповідача, що міститься на компакт-диску в матеріалах справи вбачається, що, на думку представників АТ «Одесагаз» мало місце так зване «скручування» лічильника, тобто зміна його показників в бік зменшення (03:45- 4:30 на відеозаписі).
Рішенням комісії АТ «Одесагаз» № 2512аб від 29 листопада 2022 року вирішено зняти лічильник для його дослідження (а.с. 44 зв.).
Згідно протоколу щодо направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу від 01 грудня 2022 року лічильник було демонтовано для направлення на експертизу, запрошено споживача для проведення експертизи на 05 грудня 2022 року на 10 год. 00 хв. (а.с. 45).
05 грудня 2022 року комісією АТ «Одесагаз», у присутності ОСОБА_1 , було складено Акт № 192 експертизи ЗВТ та пломб, яким було встановлено порушення цілісності заводського на ЗВТ, невідповідність відбитків тавра встановленої пломби на ЗВТ відбиткам тавра заводу-виробника. (а.с. 49).
Також позивачу було надано для сплати рахунок № 16283 від 05 грудня 2022 року за проведення експертизи та позачергової повірки газового лічильника на суму 2311 грн. 16 коп. (а.с. 46).
08 грудня 2022 року Відокремленим підрозділом Приватного підприємства «науково-виробничий центр оцінки відповідності «ЮГ» було видано довідку про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 019423, згідно якої за результатами перевірки встановлено невідповідність газового лічильника BK G4 зав. № 8096752 вимогам ДСТУ 9035:2020 та Р 50-071-98 (невідповідність відлікового механізму газового лічильника вимогам ЕД) та визнано його непридатним для використання. (а.с. 50).
27 грудня 2022 року комісією АТ «Одесагаз» складено Акт-розрахунок № 02946, згідно якого сума донарахувань складає 11412 грн. 16 коп. (а.с. 55).
Рішенням комісії АТ «Одесагаз» № 2512аб/1 від 27 грудня 2022 року задоволено Акт про порушення № 02946 від 05 вересня 2022 року, вирішено здійснити донарахування згідно Акту-розрахунку в сумі 11412 грн. 16 коп. (а.с. 54 зв.).
Згідно висновку судової трасологічної експертизи № СЕ-19/116-25/8064-ТР від 08 травня 2025 року, виконаної експертом Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центра, цілісність пломб відлікового механізму наданого на дослідження лічильника газу Elster BK-G4 № 8096752 не порушена; відповісти на запитання щодо відповідності відбитку пломби заводу-виробника на корпусі лічильника газу відбитку пломби заводу-виробника не вважається за можливе з огляду на те, що розбіжності в розмірних характеристик та взаємного розташування об`ємних елементів у таврах пломби відлікового механізму наданого на дослідження лічильника та у таврах заводської пломби (зразка) мають відхилення до 0,6 мм, у експерта відсутня інформація щодо допустимих критичних норм відхилення розмірних характеристик та взаєморозташування елементів у таврах заводських пломб; відповісти на запитання щодо можливої заміни пломб та несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу не вважається за можливе з огляду на відсутність пошкоджень із слідами сторонніх предметів та самих сторонніх предметів на поверхнях деталей механізму лічильнику газу та поверхнях, суміжних із пломбою заводу-виробника (а.с. 209-218).
З матеріалів фотофіксації, наданих стороною відповідача, вбачається, що відліковий механізм газового лічильника позивача мав додатковий пристрій захисту від несанкціонованого розкриття у вигляді нумерованої червоної стрічки-наліпки АТ «Одесагаз» за № 9687359, цілісність якої на момент подій 05 вересня 2022 року та на час зняття лічильника 01 грудня 2022 року порушена не була, що стороною відповідача не заперечувалось.
Позивач, звертаючись до суду із даним позовом, посилався на те, що лічильник було встановлено до моменту придбання ним будинку, неправомірних дій ним не вчинялось, в роботу лічильника з його боку втручання не було, на підставі чого ОСОБА_1 просив суд:
- визнати неправомірними дії АТ «Одесагаз» щодо складання документів, а саме Акту про порушення № 02946 від 05 вересня 2022 року, Рішення № 2512аб від 29 листопада 2022 року, Акту № 192 експертизи ЗВТ та пломб від 05 грудня 2022 року, Рішення комісії № 2512/1 від 27 грудня 2022 року, Акту - розрахунку № 02946 від 27 грудня 2022 року на суму 11412,16 грн.,
- визнати неправомірними дії АТ «Одесагаз» щодо проведення донарахування відповідно до рахунку на оплату № 16283 від 05 грудня 2022 року ОСОБА_1 по особистому рахунку НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на суму 2311,16 грн. за експертизу та позачергову повірку газового лічильника;
- скасувати виготовлений відповідачем АТ «Одесагаз» рахунок на оплату № 16283 від 05 грудня 2022 року ОСОБА_1 по особистому рахунку НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на суму 2311,16 грн. за експертизу та позачергову повірку газового лічильника;
- скасувати виготовлений відповідачем АТ «Одесагаз» Акт - розрахунок № 02946 від 27 грудня 2022 року на суму 11412,16 грн. на ім`я ОСОБА_1 по особистому рахунку НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суду першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для нарахування відповідачем позивачу суми необлікованого газу згідно Акту-розрахунку № 02946 від 27 грудня 2022 року та, відповідно для сплати позивачем зазначеної суми. Відсутній також у ОСОБА_1 обов`язок сплати вартості проведеної відповідачем експертизи в сумі 2311 грн. 16 коп. згідно рахунку № НОМЕР_2 від 05 грудня 2022 року. 
Щодо інших заявлених позивачем вимог, то суд дійшов висновку, що вони задоволенню не підлягали, оскільки визнання незаконними дій щодо складення окремих документів, що передують складенню та задоволенню Акту-розрахунку, скасування рахунків на оплату донарахованих обсягів газу та за проведення експертизи не є ефективним способом права позивача, оскільки не призводять до відновлення порушеного права.
Рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржувалось сторонами до суду апеляційної інстанції.
Отже, рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково, скасовано Акт-розрахунок № 02946 від 27 грудня 2022 року, який було задоволено рішенням комісії АТ «Одесагаз» № 2512аб/1 від 27 грудня 2022 року, яким донараховано до сплати ОСОБА_1 вартість необлікованого газу в сумі 11412 грн. 16 коп.
У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції виходив з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а судом задоволено позов в частині скасування Акту-розрахунку № 02946 від 27 грудня 2025 року, то з відповідача в дохід держави, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», підлягав стягненню судовий збір в розмір 0,4 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених станом на 01 січня року, в якому подано позов (2023 рік), з урахуванням коефіцієнту 0,8 згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», що дорівнює 858 грн. 88 коп.
Також, стороною позивача були понесені судові витрати, пов`язані із проведенням експертизи в сумі 11460 грн. 96 коп. (а.с. 201), та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 11300 грн., на підтвердження яких надано квитанції про сплату вказаних коштів (а.с. 233-235).
Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позивачем було заявлено чотири вимоги немайнового характеру, з яких судом було задоволено одну, то суд дійшов правильного висновку, що з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягали стягненню витрати на проведення судової трасологічної експертизи в сумі 2865 грн. 24 коп. (11460 грн. 96 коп./4).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, судом прийнято до уваги, що стороною позивача ОСОБА_1 було надано попередній розрахунок судових витрат, згідно якого було заявлено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. 00 коп. (а.с. 63).
У ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
У ч. ч. 4-6 ст.137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
В судовому засіданні суду першої інстанції представник відповідача заявив клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на їх не співмірність із сумою позову та складністю справи.
У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що з аналізу ч. 3 ст. 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Тому, при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У додатковій постанові Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21), а також у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2024 року у справі № 604/424/23 (провадження № 61-4214св24) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст.і 137 ЦПК України.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У даному випадку, колегія суддів вважає доведеним належними доказами є факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції. 
У той же час, у додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21), а також у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2024 року у справі № 604/424/23 (провадження № 61-4214св24) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України.
Крім того, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Так, згідно Акту-розрахунку № 02946 від 27 грудня 2022 року було визначено вартість необлікованого газу, в сумі 11412 грн. 16 коп., сума заявлених стороною позивача до стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу майже дорівнює розміру нарахувань, що свідчить про непропорційність заявленої до стягнення суми судових витрат до предмету спору.
Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, а також прийнявши до уваги часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму витрат на професійну правничу допомогу, пропорційно до задоволеної частини вимог, в розмірі 2825 грн. (11 300 грн./4).
Необгрунтованими при цьому є доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що у даному випадку суд першої інстанції мав застосувати положення ч. 9 ст. 141 ЦПК України, оскільки внаслідок незастосування судом норм вказаної статті склалася ситуація, коли навіть за умови часткового задоволення позовних вимог, відповідач внаслідок своїх незаконних дій поніс менші витрати, чим фактично поніс позивач.
Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Поняття «неправильний» тлумачиться в українській мові як такий, що не відповідає певним нормам, правилам, вимогам; не задовольняє вимог пропорції, симетрії і т. ін., а також як такий, що не відповідає істині, тому, що є в дійсності; помилковий, хибний; не такий, як треба; який не приводить до бажаних наслідків.
Практика застосування цієї правової норми не є усталеною, водночас поняття «неправильні дії сторони» слід тлумачити у взаємозв`язку з поняттям «зловживання процесуальними правами».
Під зловживанням процесуальними правами розуміється особлива форма цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.
Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат сторона має довести, а суд має встановити, які саме дії відповідача під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є його поведінка недобросовісною та чим це підтверджується.
У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить позивач.
Тобто, для стягнення компенсації здійснених позивачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, саме позивач повинен довести факт зловживання відповідачем чи його представником процесуальними правами, або що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача.
Колегія суддів звертає увагу представника ОСОБА_1 на те, що сам лише факт звернення особи до суду із позовними вимогами не передбачає автоматичне застосування судом положень ч. 9 ст. 141 ЦПК України
Суд може вирішити питання про компенсацію витрат позивача, пов`язаних із розглядом справи, якщо позивач таку вимогу заявив і навів доводи щодо необґрунтованих дій відповідача, які спричинили такі витрати. Необхідність понесення витрат має бути у причинному зв`язку із необґрунтованими діями відповідача, внаслідок яких вони настали.
З системного тлумачення положень ст. ст. 141, 142 ЦПК України вбачається, що необґрунтовані дії відповідача, як підстава для компенсації здійснених позивачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 9 ст. 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії відповідача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.
У даному випадку, жодні дії відповідача не визнавались судом першої інстанції як зловживання процесуальними правами.
За таких обставин, проаналізувавши матеріали справи в межах заяви про розподіл судових витрат, колегія суддів вважає, що представником позивача не доведено, які саме необґрунтовані дії відповідача чи зловживання його процесуальними правами були здійснені в ході розгляду справи, а тому відсутні правові підстави для застосування положень ч. 9 ст. 142 ЦПК України.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2025 року в частині, яка переглядається, постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2025 року в частині, що переглядається, - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 17 березня 2026 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Л.М. Вадовська

О.М. Таварткіладзе