?
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/5079/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Волковицької Н. О., 
секретаря судового засідання - Кондратюк Л. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2025 (колегія суддів: Сибіга О. М., Тищенко О. В., Гончаров С. А.) у справі 
за позовом керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будпромальянс", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 , 3) ОСОБА_3 , 4) ОСОБА_4 , 5) ОСОБА_5 , 6) ОСОБА_6 , 7) ОСОБА_7 , за участі особи, яка звернулась з апеляційною скаргою - ОСОБА_8 , про розірвання договору, повернення земельної ділянки та приведення її у придатний стан, 
за участю:
прокурора - Баклан Н. Ю., 
представника позивача - Буханистого О. В.,
представника відповідача - Верхотурова О. О.,
третьої особи-1 - ОСОБА_1., 
представника третіх осіб-2- 7 - Кирпи П. В.,
представника ОСОБА_8. - Філоненка Є. С., 
ВСТАНОВИВ: 
Хронологія справи
1. Керівник Оболонської окружної прокуратури міста Києва (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будпромальянс" (далі - ТОВ "Будпромальянс") про:
- розірвання договору оренди земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_1, площею 4,0024 га (кадастровий номер 8000000000:85:036:0003), укладеного між Київською міською радою та ТОВ "Будпромальянс", який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т. М. 22.10.2007 за № 2938 та зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 09.11.2007 за № 78-6-00479;
- зобов`язання ТОВ "Будпромальянс" повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 4,0024 га (кадастровий номер 8000000000:85:036:0003), розташовану на АДРЕСА_1, привівши її у придатний стан для подальшого використання за цільовим призначенням шляхом знесення 13 об`єктів незавершеного будівництва на земельній ділянці за вказаною адресою.
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор послався на те, що внаслідок порушення відповідачем зобов`язань за договором, а саме строків завершення реконструкції бази відпочинку, невиконання вимог щодо будівництва виключно пансіонату відпочинку цілорічного функціонування, непроведення державної екологічної експертизи проєктної документації, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, наявні правові підстави для розірвання спірного договору оренди земельної ділянки та зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення 13 об`єктів незавершеного будівництва. 
3. Прокурор стверджує, що земельна ділянка надавалася відповідачеві під реконструкцію бази відпочинку і благоустрій скверу, натомість відповідач на підставі розробленої документації із реконструкції бази відпочинку здійснює нове будівництво котеджного містечка.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
4. Господарський суд міста Києва рішенням від 03.10.2023 у задоволенні позову відмовив.
5. Північний апеляційний господарський суд постановою від 23.12.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2023 скасував і прийняв нове рішення про задоволення позову.
6. Верховний Суд постановою від 29.04.2025 постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2024 залишив без змін. 
7. 28.05.2025 ОСОБА_8 як особа, яка не брала участі у справі, подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2024, оскільки вважала, що постановою апеляційного суду вирішено питання про її права, інтереси й обов`язки, та просила постанову апеляційного суду і постанову касаційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції - залишити в силі. 
8. Верховний Суд ухвалою від 30.07.2025 касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_8 закрив на підставі пункту 3 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). 
9. Закриваючи касаційне провадження, Верховний Суд виходив із того, що оскаржуваними судовими рішеннями питання про права, інтереси й обов`язки ОСОБА_8 не вирішувалося, адже відсутній матеріально-правовий зв`язок між прийнятими у цій справі судовими рішеннями та ОСОБА_8 , яка не була учасником спірних правовідносин у суді першої інстанції, позовні вимоги до якої не заявлялися та обов`язку у якої повернути земельну ділянку Київській міській раді, привівши її у придатний для подальшого використання за цільовим призначенням стан шляхом знесення 13 об`єктів незавершеного будівництва, судовими рішеннями не встановлено.
10. Верховний Суд вказав, що ОСОБА_8 не зверталася до судів першої та апеляційної інстанцій із відповідною заявою про залучення її до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, попри її твердження про статус інвестора. У той же час із матеріалів справи вбачається, що Господарський суд міста Києва ухвалою від 04.07.2023 залучив до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача інших інвесторів об`єктів незавершеного будівництва у складі бази відпочинку за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:85:036:0003, на підставі поданих цими особами та відповідачем заяв. 
11. Водночас своєчасне звернення ОСОБА_8 до суду з відповідною заявою про залучення її до участі у справі як третьої особи залежало виключно від її волевиявлення, у зв`язку з чим саме ОСОБА_8 несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею відповідних процесуальних дій.
12. 18.08.2025 ОСОБА_8 звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2024; змінити рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2023 шляхом доповнення його мотивувальної частини текстом, наведеним в апеляційній скарзі. 
13. Північний апеляційний господарський суд постановою від 18.12.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_8. залишив без задоволення. Клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про закриття провадження у справі № 910/5079/23 задовольнив. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2024 у справі № 910/5079/23 скасував. Закрив провадження у справі № 910/5079/23.
14. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуваними рішенням Господарського суду міста Києва від 03.10.2023 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2024 у справі № 910/5079/23 права, інтереси й (або) обов`язки ОСОБА_8 не порушено, у зв`язку з чим підстав для задоволення апеляційної скарги вказаної особи немає.
15. При цьому апеляційний суд вказав, що у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_8. відсутні й підстави для задоволення клопотання прокурора про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8. 
16. Крім того, задовольняючи клопотання третіх осіб про закриття провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що спір у цій справі стосується майнових прав заявників (фізичних осіб) на об`єкти незавершеного будівництва, які розташовані на спірній земельній ділянці, тому за суб`єктним складом має розглядатися в порядку цивільного судочинства.
Короткий зміст касаційної скарги 
17. Заступник керівника Київської міської прокуратури звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а справу направити на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
18. Підставою касаційного оскарження заступник керівника Київської міської прокуратури визначив пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, наполягаючи на тому, що суд апеляційної інстанції не врахував правових позицій Верховного Суду, викладених:
- у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 916/4093/21, постановах Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 908/1141/15-г, від 15.05.2020 у справі № 904/897/19, від 17.10.2022 у справі № 904/6084/21, від 06.02.2025 у справі № 908/3468/13, від 12.07.2024 у справі № 910/5925/15-г, від 07.05.2025 у справі № 904/6015/20, від 10.04.2025 у справі № 914/2161/23, від 22.08.2024 у справі № 910/12559/20, від 24.05.2024 у справі № 910/4552/23, від 15.12.2021 у справі № 914/1334/20, від 19.06.2018 у справі № 910/18705/17, від 03.06.2019 у справі № 910/6767/17, від 25.10.2019 у справі № 910/16430/14, щодо застосування положень статей 17, 254 ГПК України;
- у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 921/730/13-г/3, постановах Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 62/112, від 16.01.2020 у справі № 925/1600/16, від 06.10.2020 у справі № 910/21451/16, від 05.11.2020 у справі № 912/837/19, від 08.09.2021 у справі № 910/20604/20, від 17.05.2024 у справі № 910/5094/23, від 22.05.2024 у справі № 910/4552/23, від 07.05.2025 у справі № 904/6015/20, від 10.04.2025 у справі № 914/2161/23, від 06.02.2025 у справі № 908/3468/13, від 22.08.2024 у справі № 910/12559/20, щодо застосування положень пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України, у яких зазначено, що у разі встановлення судом апеляційної інстанції того, що права, інтереси та/або обов`язки скаржника (особи, яка не брала участі у справі) оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права, інтереси та/або обов`язки у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, у зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження;
- у постановах Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 520/17520/14-ц, від 24.07.2019 у справі № 910/10932/17, від 28.04.2021 у справі № 461/5170/18, від 23.04.2024 у справі № 904/994/22, від 29.05.2024 у справі № 753/5575/20, від 28.05.2024 у справі № 464/104/16, від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 10.05.2018 у справі № 910/15993/16, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15, від 23.05.2019 у справі № 922/3707/17, від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, від 07.10.2020 у справі № 920/728/18, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, в яких зазначено, що державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна не є підставою набуття права власності, а лише засвідчує державою вже набуте особою право власності. При цьому державна реєстрація права власності на об`єкт самочинного будівництва в силу положень статей 375, 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного;
- у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц та постановах Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, від 20.02.2024 у справі № 910/15124/19, від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, від 07.10.2020 у справі № 920/728/18, від 10.05.2018 у справі № 910/15993/16, щодо застосування положень частини другої статті 376 ЦК України, у яких зазначено, що право на самочинно збудоване майно є неіснуючим, не породжує прав щодо розпорядження таким майном; 
- у постановах Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 920/336/22, від 05.09.2023 у справі № 916/3674/19, щодо застосування положень статті 20 ГПК України та статті 19 ЦК України, в яких зазначено, що справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на землю, реєстрації або обліку прав на землю, сторонами яких є юридичні особи та фізичні особи - підприємці, розглядаються в порядку господарського судочинства, а інші - за правилами цивільного судочинства;
- у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18 та постановах Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 920/343/22, від 10.05.2023 у справі № 920/155/22, щодо застосування положень статті 20 ГПК України, в яких зазначено, що ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала би вирішення такого спору судом іншої юрисдикції;
- у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2022 у справі № 32/77т та від 11.09.2019 у справі № 910/7122/17, щодо застосування положень статті 48 ГПК України, в яких зазначено, що залучення до участі у справі співвідповідача (заміна на належного відповідача) можливе тільки за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження під час розгляду справи в суді першої інстанції. Водночас учинення таких процесуальних дій з ініціативи осіб, які не є учасниками справи, на стадії апеляційного перегляду справи господарським процесуальним законом не передбачено.
19. Крім того, у касаційній скарзі прокурор із посиланням на статтю 310 ГПК України зауважує, що постанова апеляційного суду прийнята з порушенням норм процесуального права, зокрема, з неправильним застосуванням положень пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України, що призвело до необґрунтованої відмови у задоволенні клопотання прокурора про закриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_8. 
20. За доводами прокурора, такі дії апеляційного суду є грубим порушенням вимог процесуального закону, оскільки суд апеляційної інстанції фактично переглянув остаточні судові рішення (після їх перегляду касаційним судом) за відсутності правових підстав для апеляційного перегляду справи по суті. 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
21. У відзиві на касаційну скаргу та поясненнях, наданих у судових засіданнях, третя особа-1 ОСОБА_1 заперечує проти доводів касаційної скарги та просить залишити оскаржувану постанову апеляційного суду без змін, вважаючи її законною й обґрунтованою. 
Заявник стверджує, що наведені прокурором у касаційній скарзі постанови Верховного Суду стосуються правовідносин, які не є подібними до цієї справи за предметом спору, підставами позову та фактичними обставинами. На думку третьої особи-1, закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України є правом (дискреційним повноваженням), а не обов`язком суду. Третя особа-1 зазначає, що ТОВ "Будпромальянс" є неналежним відповідачем у частині вимоги про знесення, оскільки обов`язок знесення покладається на особу, яка має юридичні права на об`єкт самочинного будівництва (останнього набувача). У цій справі інвесторами та власниками майнових прав на будівлі є фізичні особи, а не відповідач. Заявник підтримує висновок апеляційного суду про те, що оскільки спір безпосередньо стосується речових прав фізичних осіб на об`єкти нерухомості, він має розглядатися в порядку цивільного, а не господарського судочинства.
22. У запереченнях на касаційну скаргу та поясненнях, наданих у судових засіданнях, ОСОБА_8. зауважує, що вона як інвестор будівництва добросовісно набула майнові права, а згодом і право власності на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1. 
23. З огляду на наведене ОСОБА_8. вважає обґрунтованими висновки апеляційного суду, викладені в оскаржуваній постанові, про те, що: прийняття рішення про знесення об`єктів нерухомого майна, власниками яких є фізичні особи, є втручанням у мирне володіння майном; спір у цій справі стосується права власності фізичних осіб на нежитлові будівлі; спір у справі є приватно-правовим і за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. 
24. Представник відповідача, а також представник третіх осіб-2- 7 у судовому засіданні проти задоволення касаційної скарги прокурора заперечували. 
Позиція Верховного Суду
25. Предметом касаційного перегляду є постанова суду апеляційної інстанції, якою, з одного боку, відмовлено у задоволенні апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі ( ОСОБА_8 ), через недоведеність обставин, які б свідчили про порушення її прав та інтересів за наслідком прийняття оскаржуваних судових рішень, а з іншого - скасовано рішення судів попередніх інстанцій та закрито провадження у справі в цілому на підставі пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України, оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а повинен вирішуватися у порядку цивільного судочинства.
26. Верховний Суд вважає такі висновки суду апеляційної інстанції помилковими та такими, що ґрунтуються на неправильному застосуванні норм процесуального права, з огляду на таке.
27. Частиною першою статті 17 ГПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
28. Згідно з частиною першою статті 254 ГПК України особи, які не брали участі у справі, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції лише за умови, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки.
29. Судова практика Верховного Суду послідовно виходить із того, що судове рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки такої особи. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їхні процесуальні права (подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 21.08.2024 у справі № 914/2444/23, від 12.02.2019 у справі № 908/1141/15-г, від 15.05.2020 у справі № 904/897/19, від 27.02.2019 у справі № 910/21894/16, від 11.07.2018 у справі № 911/2635/17).
30. Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статей 17, 254 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та/або обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.
31. Отже, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням. Такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
32. Тобто, вирішальним для відкриття апеляційного провадження та перегляду справи за скаргою такої особи є наявність безпосереднього правового зв`язку між оскаржуваним судовим рішенням та правами скаржника. Судове рішення має безпосередньо впливати на права та обов`язки такої особи.
33. У свою чергу, суд апеляційної інстанції відповідно до приписів статті 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; у суді апеляційної інстанції не приймаються та не розглядаються вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
34. У такий спосіб суд апеляційної інстанції після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника, який подав апеляційну скаргу, та про які конкретно.
35. У разі, якщо скаржник лише робить припущення, що оскаржуване рішення може вплинути на його права, інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що оскаржуваним рішенням вирішено його права, інтереси та/або обов`язки, то такі посилання з огляду на наведене вище не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги. Про зазначене виснувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 921/730/13.
36. Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, а отже, немає і суб`єкта апеляційного оскарження. 
Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 910/10364/16, від 28.08.2023 у справі № 910/15967/21, від 14.09.2023 у справі № 910/17544/20, від 09.08.2022 у справі № 640/8411/19.
37. У справі, що переглядається, апеляційний суд дійшов однозначного висновку про те, що оскаржуваними судовими рішеннями права й інтереси ОСОБА_8 не порушено. Цей висновок узгоджується також із позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 30.07.2025 у цій же справі. 
38. Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши відсутність порушення прав скаржника (не залученої до участі у справі особи), в силу імперативних вимог статті 264 ГПК України мав закрити апеляційне провадження за скаргою цієї особи. Натомість апеляційний суд здійснив апеляційний перегляд справи та прийняв рішення про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України, що не відповідає приписам господарського процесуального законодавства та практиці його застосування. 
39. Верховний Суд наголошує, що встановлення відсутності правового зв`язку між скаржником (особою, яка не брала участі у справі) і прийнятим судовим рішенням унеможливлює подальший апеляційний перегляд справи за такою скаргою. Тому відсутність в апеляційного суду у цьому випадку правових підстав для перевірки законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції свідчить про безпідставність закриття провадження у справі з мотивів необхідності розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства.
40. При цьому Суд не заперечує, що права ОСОБА_8. як інвестора будівництва можуть/ мають розглядатися як право на майно та підлягати захисту в суді, водночас у зазначеній справі вони мають правову природу, відмінну від прав на земельні ділянки, а суб`єктний склад таких спорів є відмінним від того, який розглядається Судом. 
41. Крім того, колегія суддів звертає увагу на пункт 97 ухвали Верховного Суду від 30.07.2025 у цій справі, в якому зазначено, що на відміну від законодавства, яке діє erga omnes (щодо всіх, тобто з правовим ефектом щодо невизначеного кола суб`єктів), судове рішення у приватноправовому спорі діє inter partes (тобто з правовим ефектом тільки для сторін у справі). Судове рішення, ухвалене у справі, за жодних обставин не може бути протиставлене особі, яка не брала участі у цій справі. Зокрема, судове рішення про задоволення позову стосується особи, щодо якої ухвалено це рішення, і не визначає права чи обов`язки інших осіб.
42. Отже, рішення у цій справі у будь-якому випадку не може бути протиставлено ОСОБА_8., яка є власницею нежитлової будівлі, що підлягає знесенню, оскільки вона не брала участі у цій справі. 
43. Водночас ОСОБА_8., яка наразі є власником одного з реконструйованих будинків за адресою: АДРЕСА_1 , що підлягає знесенню як самочинне будівництво, не позбавлена права звернутися до суду із самостійним позовом за захистом свої прав.
44. Враховуючи викладене, висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі з мотивів порушення правил юрисдикції є передчасними.
45. Суд також зазначає, що апеляційний суд фактично використав скаргу не залученої до участі у справі особи (законні права та інтереси якої не були порушені оскаржуваними судовими рішеннями) як привід для повторної ревізії судових рішень, що вже пройшли всі стадії судового розгляду та є остаточними. Наведене суперечить статті 1291 Конституції України і практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Brumarescu v. Romania", "Желтяков проти України"), згідно з якою жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного й обов`язкового до виконання рішення суду лише з метою домогтися повторного розгляду та ухвалення нового рішення у справі. Повноваження судів вищих інстанцій з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок, а не для нового розгляду справи по суті за ініціативою неналежного суб`єкта.
46. Отже, у цьому випадку суд апеляційної інстанції, ігноруючи висновки Верховного Суду у цій же справі, скасував рішення, легітимність яких вже була підтверджена касаційним судом, що призвело до нівелювання принципу обов`язковості судових рішень.
47. Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
48. Однак, ухвалену у справі постанову апеляційного суду не можна визнати обґрунтованою, оскільки допущені судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права є такими, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та призвели до ухвалення незаконного судового рішення.
49. Суд апеляційної інстанції помилково не застосував наслідків, передбачених пунктом 3 частини першої статті 264 ГПК України, та вийшов за межі своїх повноважень, здійснивши перегляд судових рішень, що набрали законної сили, за скаргою неналежного суб`єкта оскарження.
50. З огляду на викладене касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
51. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду. 
52. Пунктом 1 частини третьої статті 310 цього ж Кодексу передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
53. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом (частина четверта статті 310 ГПК України).
Судові витрати 
54. У зв`язку зі скасуванням постанови апеляційного суду і передачею справи на новий розгляд розподіл судових витрат у справі, в тому числі понесених через перегляд справи у суді касаційної інстанції, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, беручи до уваги загальні правила розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури задовольнити. 
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2025 скасувати, а справу № 910/5079/23 - направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та не підлягає оскарженню. 

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя Н. О. Волковицька