ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1361/26 Справа № 204/1481/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чапала Г.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді: Ткаченко І.Ю.,
суддів: Свистунової О.В., Пищиди М.М.
за участю секретаря: Пікос А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу 
за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» про визнання поруки припиненою 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на додаткове рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 08 вересня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В: 

07 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», про визнання поруки припиненою, мотивуючи заявлені вимоги наступними обставинами. Позивач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 09.07.2008 між ВАТ комерційний банк «Надра» (надалі банк) та ОСОБА_2 (надалі Позичальник) було укладено кредитний договір №266/П/22/2008/840. Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (Кредит) у сумі 57 125 (п`ятдесят сім тисяч сто двадцять п`ять) доларів США 04 цента в порядку і на умовах, визначених цим договором. Згідно пунктів 2.1-2.4 вказаного кредитного договору, в день його укладення, в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, банк взяв зобов`язання укласти договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 21,0 кв. м., житловою площею 11,7 кв. м. – із позичальником, а також договір поруки – із позивачкою, ОСОБА_1 . На виконання зазначеної вимоги, 09.07.2008 між ОСОБА_1 та ВАТ комерційний банк «Надра» було укладено договір поруки, відповідно до пункту 1.1 якого позивач, як поручитель, поручилась перед Кредитором (банком) за належне виконання ОСОБА_2 взятих ним зобов`язань за Кредитним договором №266/П/22/2008/840 від 09 липня 2008 року. Поручитель повинен виконати зобов`язання в тому ж порядку, який встановлено для Позичальника кредитним договором. У відповідності до пункту 1.2 договору поруки позичальник і поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право Кредитора вимагати виконання зобов`язань вказаних у п. 1.1 цього Договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Пунктом 2.1 договору поруки Сторони погодили, що Кредитор набуває право вимагати від Поручителя виконання зобов`язання, що витікає із Кредитного договору при умові, якщо в установлений Кредитним договором строк виконання позичальником зобов`язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обов`язкового направлення Поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов`язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.10.2012 по справі №1007/10013/2012 шлюб між ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_2 було розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть останнього від 18.04.2019 р. серії НОМЕР_1 , виданого Броварським міськрайонним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Київській області. Позивач зазначила, що порука припинилася у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_2 та відсутністю згоди ОСОБА_1 відповідати за нового Боржника. У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язанні задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Посилаючись на норми ст. 559 та ст. 608 ЦК України вказала, що зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку із цим не може бути виконане іншою особою, а порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. Відзначила, що у разі смерті боржника за кредитним договором при наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна одержаного у спадщину. Позивач вказує на те, що не надала свої згоди на переведення боргу та не погоджувалася в разі порушення зобов`язання за кредитним договором відповідати за будь-яку іншу особу, окрім самого боржника, тому у зв`язку зі смертю Позичальника є підстави для припинення поруки. Позивач просить суд визнати поруку ОСОБА_1 , що виникла на підставі договору поруки від 09.07.2008, укладеного між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 припиненою (а.с.1-2).

Рішенням Чечелівського районного суду міста Дніпра від 29 липня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» про визнання поруки припиненою (а.с. 114-116).

Додатковим рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 29 липня 2025 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» про визнання поруки припиненою – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 000,00 грн. (а.с.120-122).
Не погодившись з додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове яким заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу залишити без розгляду (а.с 190-193).

Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, 29 липня 2025 року Чечелівським районним судом м. Дніпра за результатами розгляду справи ухвалено рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» про визнання поруки припиненою – відмовлено.
01 серпня 2025 року представником відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», на адресу суду направлено заяву про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування понесених відповідачем судових витрат по справі, а саме – витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000,00 грн. В обґрунтування поданої заяви зазначено, що відповідно до вимог ст. 133, 134, 137 ЦПК України, розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідача розрахований наступним чином: ознайомлення з матеріалами справи за наданим пакетом документів, аналіз наданих документів, ознайомлення з судовою практикою та визначення перспективи справи (3 год. ) – 4500,00 грн.; складання відзиву на позовну заяву – 4 000,00 грн.; участь у судді першої інстанції (1 раз) – 2500 грн.; гонорар за прийняття рішення на користь клієнта – 10 000 (10 % від суми позову, не менше 10 000 грн.). Відповідно разом витрати на професійну правничу допомогу пов`язані з розглядом справи склали 21 000 грн.

Так, згідно ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.
Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Крім того, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Таким чином, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: копію договору №01/05-23 про надання правової (правничої) допомоги від 01 травня 2023 року між ТОВ «Брайт Інвестмент» та Адвокатським бюро «Юлії Чміль», копію Додатку №1 до договору №01/05 про надання правової (правничої) допомоги від 01 травня 2023 року між ТОВ «Брайт Інвестмент» та Адвокатським бюро «Юлії Чміль» щодо вартості послуг за договором, копію ордеру серії АЕ №1350188 від 24.07.2025 року на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» адвокатом Чміль Юлією Володимирівною у Чечелівському районному суді м. Дніпра; копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Чміль Ю.В., а також розрахунок понесених витрат. Також у відзиві на позовну заяву відповідачем було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), які відповідач поніс/очікує понести у зв`язку із розглядом справи у розмірі 25 000,00 грн. (а.с. 64). 

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), від 02 липня 2020 року у справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19) та від 31 липня 2020 року у справі №301/2534/16-ц (провадження №61-7446св19).

Судом першої інстанції враховані положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що вимоги заяви щодо стягнення витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що відповідач поніс витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді 1 інстанції, оскільки Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. 

Посилання в апеляційній сказі на те, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що правнича допомога надавалася саме у цій цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» про визнання поруки припиненою, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі посилання спростовуються матеріалами справи, а саме: копією ордеру серії АЕ №1350188 від 24.07.2025 року на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» адвокатом Чміль Юлією Володимирівною у Чечелівському районному суді м. Дніпра (а.с.109), протоколом судового засідання по справі №204/1481/25 від 24.07.2025 року (а.с.110-112), в якому зазначено що адвокат Чміль Ю.В. приймала участь у розгляді справи як представник відповідача, розпискою (а.с.113), рішенням Чечелівського районного суді м. Дніпра від 29.07.2025 року (а.с.114-116).

Місцевий суд, розподіляючи витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу, дійшов до обґрунтованого висновку, що наявні в матеріалах справи докази є підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат та їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію значимості таких дій у справі, та з врахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11 000,00 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 

Додаткове рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 08 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 05 березня 2026 року. 

Судді: