ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

17 квітня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/3120/25
Головуючий у першій інстанції – Циганко М. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/796/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Шитченко Н.В.,
суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є., 
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

У С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 20 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 3415 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 20 жовтня 2015 року.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 20 жовтня 2015 року сторони уклали шлюб, спільних дітей не мають. З 2022 року подружні відносини припинено через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, неприязні стосунки. Шлюб існує формально, з ОСОБА_2 спільне господарство не ведеться. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, і є таким, що суперечить інтересам позивачки. Cторони до розірвання шлюбу проживали у будинку АДРЕСА_1 , який на праві власності належить позивачці. Будь-яка інша адреса відповідача ОСОБА_1 не відома, отже позов нею подано за останнім відомим місцем проживання ОСОБА_2 .
Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 грудня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове, яким її позов задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при зверненні з позовом ОСОБА_1 указала останнє відоме місце проживання відповідача: АДРЕСА_1 . Районний суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження, але за результатами вирішення спору відмовив у задоволенні позову через те, що місце проживання відповідача невідоме. Натомість за змістом ч. 10 ст. 187 ЦПК України, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі і подальший виклик такої особи здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. 
На думку скаржниці, вимоги суду вказати останнє відоме місце проживання відповідача в Республіці Вірменії накладає на неї надмірний тягар, оскільки з 2022 року вона з ОСОБА_2 не спілкується, жодної комунікації досягти неможливо, номера телефонів змінені, інші засоби зв`язку відсутні, скаржниця не знає, де наразі знаходиться відповідач, і не знає його зареєстрованої адреси у Республіці Вірменія.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача у встановлений судом строк не надходив.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності обставин, що мають значення для справи, оскільки місце проживання відповідача невідоме. Суд констатував, що позивачка звернулась з позовом про розірвання шлюбу, зазначивши останнє відоме їй місце проживання відповідача: АДРЕСА_1 , але за цією адресою відомості про місце реєстрації ОСОБА_3 відсутні. Зазначив, що оскільки відповідач є громадянином Республіки Вірменія, ОСОБА_1 не скористалась правом на подання запиту до Державної міграційної служби для отримання інформації про останнє відоме місце проживання громадянина Республіки Вірменія в Україні, а за наявності такої інформації мала б право заявляти клопотання про направлення до Республіки Вірменії доручення про вручення документів. 
З таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.
У статті 6 Конвенції вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
За змістом ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя.
Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з положеннями ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.
Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 Кодексу).
За приписами ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Положеннями ст. 112 СК України та роз`ясненнями п. 10 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 визначено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суд повинен повно та всебічно з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати інші обставини життя подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів установила наступне.
20 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 , громадянкою України, та ОСОБА_2 , громадянином Республіки Вірменія, укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві серії НОМЕР_1 (а.с. 12).
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом про розірвання шлюбу із ОСОБА_2 , указавши останнє відоме місце проживання відповідача: АДРЕСА_1 .
За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС України у Чернігівській області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не значиться зареєстрованим (а.с. 21).
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу залишено без руху, запропоновано усунути наявні недоліки, а саме: зазначити докази на підтвердження місця проживання відповідача.
25 червня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Когана Р.В. надійшла заява про усунення недоліків та відкриття провадження у справі. У зазначеній заяві адвокатом Коганом Р.В. висловлено незгоду з приводу визначених судом недоліків позовної заяви. Представник позивачки зазначив, що позов подано за останнім відомим місцем проживання ОСОБА_2 . Намагання встановити місце реєстрації відповідача, перебування чи проживання через колишніх знайомих не мало результату, відомості про перебування особи чи місце роботи є конфіденційними, тому встановити їх самостійно позивачка не може. 
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. 
Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ч. 10 ст. 187 ЦПК України якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Апеляційний суд виходить з того, що сторона позивача, виконуючи вимоги п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України щодо обов`язкового зазначення у позові місця проживання чи перебування відповідача, указала останнє відоме місце проживання ОСОБА_2 , відтак в цьому випадку є помилковими вимоги суду першої інстанції про надання позивачкою інформації щодо останньої відомої адреси проживання відповідача у країні, громадянином якої він є (Республіки Вірменія). Зміст позову та поданої представником позивача заяви про усунення недоліків свідчить про те, що ця інформація у ОСОБА_1 відсутня.
Крім цього, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що підсудність справ з підстав, визначених статтею 27 ЦПК України, визначається до відкриття провадження у справі. У разі непідсудності справи цьому суду, суд надсилає її за підсудністю у порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України, а у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі та подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснює через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Висновок суду першої інстанції про відсутність доказів щодо останнього відомого місця проживання відповідача або наявності його майна на території юрисдикції суду не спростовує позицію сторони позивача щодо останнього відомого ОСОБА_1 місця проживання відповідача: АДРЕСА_1 .
Зазначеного не було враховано судом першої інстанції, що призвело до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову через недоведеність обставин, що мають значення для справи. При цьому, відмовляючи ОСОБА_1 у позові про розірвання шлюбу, районний суд не зробив жодного висновку саме щодо суті заявлених позивачкою вимог – неможливості подальшого спільного життя однією сім`єю та збереження шлюбу.
На запит Чернігівського апеляційного суду Дмитрівський старостинський округ № 4 Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області у листі від 23 березня 2026 року № 05-10/07 повідомив, що у період з 2015 по 2022 роки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на території старостинського округу не проживали (а.с. 87).
Відповідно до відповіді Головного центру обробку спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 26 березня 2026 року, за результатами проведеної перевірки інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», що функціонує відповідно до Положення про цю базу даних, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 вересня 2022 року № 619, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2022 року за № 1319/38655, відомостей про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України у період з 01 січня 2022 року по 26 березня 2026 року (станом на 09:20) громадянином Республіки Верменії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в базі даних не виявлено (а.с. 90).
За інформацією Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства від 27 березня 2026 року, інформація про документування посвідкою на тимчасове або постійне проживання в України громадянина Верменії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня (а.с. 92).
З огляду на наведену вище інформацію державних органів та установ, апеляційний суд здійснив повідомлення відповідача ОСОБА_2 про розгляд цієї справи шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
ОСОБА_1 зацікавлена у розірванні шлюбу, що підтверджує подана нею апеляційна скарга на заочне рішення суду. Приписи сімейного законодавства не передбачають можливості примушення жінки або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу являється їх основою.
Установивши, що позивачка не має наміру продовжувати надалі шлюбні відносини з ОСОБА_2 , які фактично припинилися і носять формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам ОСОБА_1 , та, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, апеляційний суд доходить висновку, що шлюб на підставі ст. 112 СК України належить розірвати.
Беручи до уваги наведене, апеляційний суд, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове про задоволення позовних вимог з підстав, наведених вище.
Керуючись ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 грудня 2025 року – скасувати.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу – задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 20 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3415, – розірвати.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова