Справа № 196/591/25
Провадження № 2/550/29/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року       селище Чутове
Чутівський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді – Михайлюк О.І.,
при секретарі судового засідання – Шукевич Н.В.,
за участю:
представника позивача – Чорнобай Р.В.;
відповідача – ОСОБА_1 , 
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу 
за позовом виконавчого комітету Оболонської сільської ради, як органу опіки та піклування 
до ОСОБА_1 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 
про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Виконавчий комітет Оболонської сільської ради, як органу опіки та піклування (далі за текстом – позивач) звернувся до Чутівського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 (далі за текстом – відповідачка) про позбавлення її батьківських правна дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно п. 14 ст. 27 Порядку провадження діяльності органами опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866 (зі змінами) (далі –Порядок) службою у справах дітей виконавчого комітету Оболонської сільської ради зібрано документи, необхідні для порушення питання про позбавлення громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач зазначає, що довиконавчого комітету Оболонської сільської ради, як органу опіки та піклування, 03.03.2025 (вхідний №02-75/608) з письмовою заявою звернулась ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про повернення їй дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та надання висновку органу опіки та піклування про можливість передачі дитини для подальшого виховання матері у зв`язку з тим, що вона повернулась з місць позбавлення волі. 
Дане питання 27.03.2025 розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Оболонської сільської ради (далі – Комісія). 
Комісія, керуючись, п. 14 ст. 27 Порядку провадження діяльності органами опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 (зі змінами), враховуючи найкращі інтереси дитини, вирішила, що повернення малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в біологічну сім`ю матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є недоцільним.
Також на підставі рішення Комісії від 27.03.2025 №3, та на виконання рішення виконавчого комітету Оболонської сільської ради, як органу опіки та піклування, від 27.03.2025 № 8, службою у справах дітей виконавчого комітету Оболонської сільської ради протягом двох місяців підготовлено документи, необхідні для порушення питання про позбавлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та надано їх на розгляд Комісії 07.05.2025, де прийнято рішення про доцільність позбавлення матері її батьківських прав (рішення Комісії від 07.05.2025 №5). Рішенням виконавчого комітету Оболонської сільської ради від 28.05.2025 № 5 (копія додається, оригінал знаходиться у позивача) затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_1 та прийнято рішення про подання до суду необхідних матеріалів про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо малолітньої доньки ОСОБА_3 .
Позивач вказує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що мала дівоче прізвище до укладання шлюбу « ОСОБА_4 », є матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком вказаної дитини. 
Вироком Семенівського районного суду від 27.04.2019, справа №547/368/18, ОСОБА_1 засуджено до 01 року 01 місяця позбавлення волі.
Вироком Семенівського районного суду від 24.05.2018, справа №547/331/18, ОСОБА_5 засуджено до 05 років 03 місяці позбавлення волі. Державною установою «Полтавська виправна колонія (№64)» від 26.12.2019 №15/07-644 надано інформацію про те, що ОСОБА_5 відбував покарання у вказаній установі з 25.10.2018 по 24.11.2023.
Станом на 28.05.2025 ОСОБА_5 до виконавчого комітету Оболонської сільської ради усно і письмово про повернення йому дитини ОСОБА_3 та надання висновку органу опіки та піклування про можливість передачі дитини для подальшого виховання батькові у зв`язку з тим, що він повернувся з місць позбавлення волі, не звертався. Місце перебування ОСОБА_5 невідоме.
Розпорядженням Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області від 02.07.2018 №213 малолітній ОСОБА_3 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та прийнято рішення про влаштування дитини до КП «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради». 
Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради від 26.08.2021 №216 опікуном над малолітньою ОСОБА_3 призначено громадянку ОСОБА_2 , жительку АДРЕСА_1 . 
Надані виконавчим комітетом Шевченківської районної у місті Полтаві ради матеріали (вхідний від 05.03.2025 №02-75/643) свідчать про належне виконання ОСОБА_2 обов`язків опікуна. Дитина забезпечена необхідним рівнем виховання, догляду, навчання, розвитку, дозвілля, відпочинку та оздоровлення.
ОСОБА_1 відбувала покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 19.09.2018 по 18.10.2019, звідки була звільнена.
Позивач вказує, що ОСОБА_1 після відбування строку покарання проживала з своєю матір`ю за адресою: Дніпропетровська область, Самарівський район, с. Дмухайлівка. З грудня 2019 року почала співмешкати та проживає по цей час з громадянином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 23.05.2022, мають двох спільних дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Згідно листа служби у справах дітей Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 05.03.2025 №12/01-11 ОСОБА_1 дійсно проживає з чоловіком ОСОБА_6 , донькою ОСОБА_9 та сином ОСОБА_10 за вказаною нею адресою. У будинку є пічне опалення, ванна кімната, кухня та дві жилі кімнати, проте туалет відсутній. У будинку облаштовані окремі місця для сну та відпочинку дітей. Діти ОСОБА_9 та ОСОБА_10 забезпечені одягом відповідно до сезону, засобами гігієни та продуктами харчування (акт обстеження умов проживання від 05.03.2025). 
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 офіційно не є власниками будинку, у якому проживають. Власного житла офіційно не мають. Встановити наявність або відсутність заробітку чи іншого доходу ОСОБА_1 також не є можливим, так як ОСОБА_1 після звільнення з місць позбавлення волі по даний час офіційно не працевлаштовувалася. З її слів має тимчасовий, мінливий підробіток.
Крім того, позивач зазначає, що органом опіки та піклування було встановлено, що малолітня донька ОСОБА_9 у 2022 році перебувала на обліку служби у справах дітей Царичанської селищної ради, як дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах у зв`язку з тим, що батьки дитини зловживали спиртними напоями, в результаті чого мав факт вилучення дитини з родини та влаштування у патронатну сім`ю. Після проходження ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_6 кодування від алкогольної залежності, малолітню ОСОБА_9 повернуто для проживання у родину батьків. 
Також, позивач вказує, що за інформацією з офіційного вебпорталу «Судова влада України», ОСОБА_1 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності:09.07.2020 за ст. 173-2 ч.1 КУпАП (вчинення домашнього насильства);25.01.2020 за ст. 184 ч.1 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей);12.05.2020 за ст. 184 ч.1 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей).
Під час перебування доньки ОСОБА_3 у КП «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради» та після вибуття з закладу під опіку, ОСОБА_1 долею дитини жодного разу та ніяким чином не поцікавилася, у вказаний заклад після відбування покарання не з`являлася, отримати будь-які відомості про місцезнаходження доньки після вибуття з закладу не намагалася.
Місце перебування ОСОБА_1 службі у справах дітей виконавчого комітету Оболонської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області до подачі заяви про повернення доньки не було відоме, оскільки, вибуваючи з ув`язнення, ОСОБА_1 вказала недостовірну інформацію про подальше місце проживання.
Позивач наголошує, що ОСОБА_1 є дорослою, дієздатною людиною та, бажання повернути дитину та здійснити батьківське піклування, мала можливості звернутися до державних органів, з метою встановити місце перебування дитини та в подальшому вчинити дії, спрямовані на вирішення питання щодо ії повернення для подальшого спільного проживання, виховання та догляду за нею. Саме на матір покладено обов`язок повідомляти відповідні органи про звільнення з місць позбавлення волі. 
Проте ОСОБА_1 , як мати, не вчинила таких дій. З її слів після звільнення з місць позбавлення волі не вживала жодних дій щодо встановлення місця проживання дитини, не цікавилася ії долею, розвитком, станом здоров`я. ОСОБА_1 не надала жодних доказів існування об`єктивних причин, які б унеможливлювали її участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею. 
Додатково позивачем встановлено, що згідно матеріалів особової справи дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_3 , яка ведеться службою у справах дітей виконавчого комітету Оболонської сільської ради, ОСОБА_1 , починаючи з часу народження доньки, до набуття нею статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, систематично ухилялася від виконання батьківських обов`язків.
Малолітня ОСОБА_3 на засіданні Комісії висловила бажання надалі жити з опікуном ОСОБА_2 , яку вважає та називає своєю матір`ю.
Опікун дитини ОСОБА_2 повністю підтримує рішення Комісії та органу опіки та піклування Оболонської сільської ради по даному питанню. 
Таким чиномпозивач, виходячи із найкращих інтересів дитини, просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідачка подала відзив на позов, в якому проти позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування заперечень проти позову відповідачка посилається на те, що позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 не містять жодної норми матеріальної права, яка є підставою для позбавлення мене батьківських прав, а з посилання в прохальній частині позовних вимог на ст. 164 Сімейного кодексу України не вбачається можливим встановити конкретну підставу, передбачену вказаною статтею Сімейного кодексу України, яка може бути застосована для позбавлення мене батьківських прав. 
Відповідачка вказує, що всі докази, які можуть свідчити про нехтування батьківськими обов`язками, датовані 2016-2018 роками, і взагалі не згадується в позовній заяві факт про те, що я змінилась і реально хочу налагодити стосунки зі своєю донькою.
Відповідачка також зазначає, що постановою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 09.07.2020 р. по справі № 196/668/20 її було звільнено від адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а провадження у справі закрито; щодо інших проваджень про притягнення її 25.01.2020 р. та 12.05.2020 р. до адміністративної відповідальності, то вона не пам`ятає, щоб у вказані дати її притягали до адміністративної відповідальності і через відсутність у позовній заяві номерів справ їй складно зрозуміти, які саме справи позивач мав на увазі.
Відповідачка вважає, що в її діях протягом останніх років і на сьогоднішній день відсутні підстави для позбавлення її батьківських прав, передбачені ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, а тому і позовні вимоги є безпідставними. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Щодо наявних в матеріалах справи висновків про доцільність позбавлення батьківських прав, відповідачка звертає увагу на те, що Верховний Суд неодноразово вказував на те, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного з батьків батьківських прав.
Крім того, відповідачка подала заяву про застосування строків позовної давності в якій, з посиланням на те, що позовні вимоги обґрунтовані подіями 2016-2018 років, вважає що трирічний строк на звернення до суду з даним позовом сплив, а тому, просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у позові.
Позивач надав відповідь на відзив в якому зазначив, що доводи відповідачки вважає безпідставними. Позивач вказує, що позов подано на підставі ст. 164 СК України, оскільки відповідачка систематично ухилялася від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, не створювала для дитини безпечних умов життя та не виявляла реального піклування, що підтверджується численними документами державних органів та органів місцевого самоврядування; матеріалами з медичних закладів; документами соціальних служб та інших соціальних закладів, що свідчить про свідоме самоусунення її від виконання батьківських обов`язків. Позивач зазначає, що давність подій 2016-2018 років не спростовують системного характеру неналежного виконання відповідачкою батьківських обов`язків. Посилання відповідачки на те, що вона змінилась, на думку позивача є голослівним та не підтверджується жодними доказами. 
Щодо фактів притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (ст. 173-2 КУпАП) та неналежного виконання батьківських обов`язків (ст. 184 КУпАП) позивач зазначає, що постановою Царичанського суду Дніпропетровської області від 09.07.2020 у справі №196/668/20 за ст. 173-2 КУпАП провадження було закрито на підставі ст. 22 КУпАП у зв`язку із щирим каяттям ОСОБА_1 . При цьому судом встановлений факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП і обмежився усним зауваженням. Додатково позивач вказує, що у зв`язку з ухиленням ОСОБА_1 від явки до суду, до неї застосовувався привід (постанови суду від 12.06.2020, від 30.06.2020)
Позивач також вказує, що постановою Царичанського суду Дніпропетровської області від 12.01.2022 у справі №196/1275/21 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді попередження.
Також, згідно постанови постановою Царичанського суду Дніпропетровської області від 12.05.2022 у справі №196/153/22 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, однак провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.
Позивач вважає, щоповернення дитини матері, яка роками проявляла байдужість, становитиме пряму загрозу психологічному та емоційному стану дитини.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_2 надала пояснення по справі в яких зазначила, що повністю підтримує позовні вимоги, а заперечення відповідачки вважає необґрунтованими та безпідставними.
В обґрунтування пояснень посилається на те, що рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради від 26.08.2021 №216 опікуном над малолітньою ОСОБА_3 призначено її - ОСОБА_2 , жительку АДРЕСА_1 . Третя особа зазначає, що надані виконавчим комітетом Шевченківської районної у місті Полтаві ради матеріали свідчать про належне виконання нею обов`язків опікуна, а саме – ОСОБА_11 забезпечена необхідним рівнем виховання, батьківської любові, догляду, навчання, розвитку, дозвілля, відпочинку та оздоровлення.
Третя особа вказує, що повністю погоджується з рішенням виконавчого комітету Оболонської сільської ради від 28.05.2025 № 5 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо малолітньої доньки ОСОБА_3 , так як це дійсно відповідатиме інтересам доньки ОСОБА_12 .
ОСОБА_2 зазначає, що з часу фактичного припинення ОСОБА_1 виконання батьківських обов`язків, усі турботи про малолітню ОСОБА_13 лягли на неї. Після відбування покарання, а саме – з 18.10.2019 відповідачка ніяким чином не брала участі у вихованні дитини, з дитиною не спілкувалась, не допомагала матеріально, не цікавилась щоденними потребами доньки, не піклувалась про дитину, не проявляла заінтересованості в її долі, не цікавилась станом здоров`я, не піклувалась про фізичний і духовних розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя. На думку третьої особи, відповідачка заперечує проти позбавлення її батьківських прав з власних, корисних мотивів, а не з міркувань захисту інтересів дитини.
Третя особа зазначає, що на даний час ОСОБА_12 вже 9 років. Дитина здорова, розумна, самостійна, вихована, соціально активна, дружелюбна, легко контактує з дітьми та дорослими. За час проживання з нею, навчилась володіти своїми емоціями, ніколи не спостерігається проявів агресії, дратівливості, емоційної нестабільності. Третя особа вказує, що ОСОБА_11 має все необхідне для життя та повноцінного розвитку, між ними дуже гарні взаємовідносини, вона на належному рівні піклується про фізичний, моральний та духовний розвиток дитини, про стан її здоров`я. Вказує, що ОСОБА_14 наразі навчається у 4-Б класі КЗ «Полтавська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №19 Полтавської міської ради Полтавської області», відвідує приватні заняття з англійської мови, дитячого програмування, ходить на плавання та на танці. 
У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у позові та у відповіді на відзив. 
Відповідачка у судовому засіданні проти позову заперечувала , просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов. Крім того, відповідачка зазначила, що стала на шлях виправлення, неофіційно працює, але довідку про доходи надати не може, як не може назвати і середньомісячний свій заробіток. Також повідомила, що з дитиною ОСОБА_15 не спілкується, намагалась їй подзвонити в грудні на день народження ОСОБА_14 , але остання не схотіла з нею розмовляти. Також зазначила, що на її думку вона із чоловіком може виховувати 3-х дітей. Крім того, відповідачка підтвердила, що долею дитини почала цікавитись після подання позивачем даного позову до суду. 
Третя особа у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених у поясненнях по справі. Крім того, у судовому засіданні зазначила, що має повнолітнього старшого сина, який живе закордоном. Вказала, що давно мріяла завагітніти, проте за станом здоров`я їй це не вдалося. З чоловіком вона розлучена, однак про дитину не перестала мріяти, тож вирішила взяти дитину з дитбудинку. 
Дослідивши наявні в справі матеріали, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи та встановивши відповідні їм правовідносини, заслухавши пояснення учасників справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , виданого 22.12.2015 виконавчим комітетом Оболонської сільської ради Семенівського району Полтавської області (копія додається, оригінал знаходиться у третьої особи), громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що мала дівоче прізвище до укладання шлюбу « ОСОБА_4 » (свідоцтво про шлюб, серія НОМЕР_2 , видане повторно 07.10.2022 Царичанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровському району Дніпропетровської області Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), є матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком вказаної дитини. 
Згідно наявних в справі матеріалів особової справи дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_3 , яка ведеться службою у справах дітей виконавчого комітету Оболонської сільської ради, ОСОБА_1 , починаючи з часу народження доньки, до набуття нею статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, систематично ухилялася від виконання батьківських обов`язків, що підтверджується наступними документами:
-листом Оболонської сільської ради до Семенівської центральної районної лікарні від 27.04.2016 №183 щодо шкідливих звичок родини ОСОБА_5 ;
-рішенням виконавчого комітету Оболонської сільської ради від 25.10.2016 №3 «Про виконання батьківських обов`язків ОСОБА_16 та ОСОБА_5 »;
- листом Оболонської сільської ради до Семенівської ЦРЛ від 07.11.2016 №580 щодо шкідливих звичок родини ОСОБА_5 ;
-рішенням виконавчого комітету Оболонської сільської ради від 29.11.2016 №4 «Про виконання батьківських обов`язків ОСОБА_16 та ОСОБА_5 »;
-рішенням виконавчого комітету Оболонської сільської ради від 27.12.2016 №7 «Про виконання батьківських обов`язків ОСОБА_16 та ОСОБА_5 »;
-листом Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Семенівської районної державної адміністрації від 06.01.2017 №01-08/8 до Служби у справах дітей Семенівської районної державної адміністрації «Про сімю ОСОБА_16 та ОСОБА_5 »;
-листом-клопотанням Семенівської районної державної адміністрації від 11.01.2017 № 01-41/98 до Полтавського обласного соціального центру матері та дитини щодо направлення ОСОБА_16 до Центру на опалювальний зимовий період з метою набуття матір`ю навичок догляду за дитиною;
-довідкою Полтавського обласного соціального центру матері та дитини від 25.01.2017 №01-09/11 про тимчасове проживання ОСОБА_16 зі своєю донькою ОСОБА_3 в Центрі;
-рішенням виконавчого комітету Оболонської сільської ради від 67.01.2017 №3 «Про виконання батьківських обов`язків ОСОБА_16 та ОСОБА_5 »;
-рішенням виконавчого комітету Оболонської сільської ради від 24.03.2017 №4 «Про виконання батьківських обов`язків ОСОБА_16 »;
-поданням Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Семенівської районної державної адміністрації від 16.01.2018 №01-11/4 з додатком до Управління соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації про припинення виплати коштів державної соціальної допомоги при народженні дитини матері ОСОБА_16 по причині використання їх не за призначенням;
-наказом Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Семенівської районної державної адміністрації від 01.02.2018 №5 «Про взяття під соціальний супровід сім`ї. яка перебуває у складних життєвих обставинах»;
-листом Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Семенівської районної державної адміністрації від 08.02.2018 №01-08/24 до Семенівського відділення поліції ГУНП в Полтавській області «Про сімю ОСОБА_5 та ОСОБА_16 »;
-листом Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Семенівської районної державної адміністрації від 06.03.2018 №01-09/53 до Оболонської сільської ради «Про сімю ОСОБА_16 та ОСОБА_5 »;
-рішенням виконавчого комітету Оболонської сільської ради від 15.03.2018 №8 «Про виконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дитини батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_16 »;
-листом Семенівської центральної районної лікарні від 19.03.2018 №205 до Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Семенівської районної державної адміністрації та до Оболонської сільської ради про госпіталізацію дитини;
-листом Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Семенівської районної державної адміністрації від 21.03.2018 №01-08/66 до Семенівського відділення поліції ГУНП в Полтавській області «Про сімю ОСОБА_5 та ОСОБА_16 » (повторно);
-листом Семенівської районної державної адміністрації від 11.05.2018 №01-09/122 до Оболонської сільської ради про вжиття заходів щодо залучення матері ОСОБА_16 до виконання своїх обов`язків із догляду та виховання малолітньої дитини ОСОБА_12 ;
-рішенням виконавчого комітету Оболонської сільської ради від 15.05.2018 №8 «Про виконання рішення виконавчого комітету від 15.03.2018 року «Про виконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дитини батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_16 »;
-наказом служби у справах дітей Семенівької районної державної адміністрації від 30.05.2018 №03 «Про взяття на облік дитини ОСОБА_3 »;
-наказом служби у справах дітей Семенівької районної державної адміністрації від 02.07.2018 №06 «Про зняття з обліку дитини ОСОБА_3 ».
Також, судом встановлено, що вироком Семенівського районного суду від 27.04.2019, справа №547/368/18, ОСОБА_1 засуджено до 01 року 01 місяця позбавлення волі.
Вироком Семенівського районного суду від 24.05.2018, справа №547/331/18, ОСОБА_5 засуджено до 05 років 03 місяці позбавлення волі. Державною установою «Полтавська виправна колонія (№64)» від 26.12.2019 №15/07-644 надано інформацію про те, що ОСОБА_5 відбував покарання у вказаній установі з 25.10.2018 по 24.11.2023.
Станом на 28.05.2025 ОСОБА_5 до виконавчого комітету Оболонської сільської ради усно і письмово про повернення йому дитини ОСОБА_3 та надання висновку органу опіки та піклування про можливість передачі дитини для подальшого виховання батькові у зв`язку з тим, що він повернувся з місць позбавлення волі, не звертався. Місце перебування ОСОБА_5 невідоме.
Розпорядженням Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області від 02.07.2018 №213 малолітній ОСОБА_3 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та прийнято рішення про влаштування дитини до Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини. 
Комунальне підприємство «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради» повідомило листом від 25.06.2021 №635 про те, що малолітня ОСОБА_3 влаштована та перебуває у заклад з 11.10.2018, а також інформувало листом від 14.09.2021 №814, що вказана дитина вибула з закладу 06.09.2021 під опіку. 
Під час перебування доньки ОСОБА_3 у Комунальному підприємстві «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради» та після вибуття з закладу під опіку, ОСОБА_1 долею дитини жодного разу та ніяким чином не поцікавилася, у вказаний заклад після відбування покарання не з`являлася, отримати будь-які відомості про місцезнаходження доньки після вибуття з закладу не намагалася. Вказані факти підтверджуються письмовим поясненням ОСОБА_1 від 03.03.2025, а також поясненнями відповідачки в судовому засіданні.
Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради від 26.08.2021 № 216 опікуном над малолітньою ОСОБА_3 призначено громадянку ОСОБА_2 , жительку АДРЕСА_1 . 
Надані виконавчим комітетом Шевченківської районної у місті Полтаві ради матеріали (вхідний від 05.03.2025 №02-75/643) свідчать про належне виконання ОСОБА_2 обов`язків опікуна. Дитина забезпечена необхідним рівнем виховання, догляду, навчання, розвитку, дозвілля, відпочинку та оздоровлення.
Згідно довідки про звільнення, серія ХАР №2602, виданої 18.10.2029 Державною установою «Качанівська виправна колонія (№54)», ОСОБА_1 відбувала покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 19.09.2018 по 18.10.2019, звідки була звільнена.
ОСОБА_1 після відбування строку покарання проживала з своєю матір`ю за адресою: Дніпропетровська область, Самарівський район, с. Дмухайлівка. 
З грудня 2019 ОСОБА_17 почала співмешкати та проживає по цей час з громадянином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 23.05.2022, мають двох спільних дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Згідно листа служби у справах дітей Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 05.03.2025 №12/01-11 ОСОБА_1 дійсно проживає з чоловіком ОСОБА_6 , донькою ОСОБА_9 та сином ОСОБА_10 за вказаною нею адресою. У будинку є пічне опалення, ванна кімната, кухня та дві жилі кімнати, проте туалет відсутній. У будинку облаштовані окремі місця для сну та відпочинку дітей. Діти ОСОБА_9 та ОСОБА_10 забезпечені одягом відповідно до сезону, засобами гігієни та продуктами харчування (акт обстеження умов проживання від 05.03.2025). 
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 офіційно не є власниками будинку, у якому проживають. Власного житла офіційно не мають.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 після звільнення з місць позбавлення волі по даний час офіційно не працевлаштовувалася та з її слів має тимчасовий, мінливий підробіток.
Також, судом встановлено, що малолітня донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у 2022 році перебувала на обліку служби у справах дітей Царичанської селищної ради, як дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах у зв`язку з тим, що батьки дитини зловживали спиртними напоями, в результаті чого мав факт вилучення дитини з родини та влаштування у патронатну сім`ю. 
Після проходження ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_6 кодування від алкогольної залежності, малолітню ОСОБА_9 повернуто для проживання у родину батьків. 
Також, за інформацією з офіційного вебпорталу «Судова влада України», яка є загальнодоступною та перевірена судом, ОСОБА_1 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (ст. 173-2 КУпАП) та неналежного виконання батьківських обов`язків (ст. 184 КУпАП). 
Так, постановою Царичанського суду Дніпропетровської області від 09.07.2020 у справі №196/668/20 за ст. 173-2 КУпАП провадження було закрито на підставі ст. 22 КУпАП у зв`язку із щирим каяттям ОСОБА_1 . При цьому судом встановлений факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП і обмежився усним зауваженням. У зв`язку з ухиленням ОСОБА_1 від явки до суду, до неї застосовувався привід (постанови суду від 12.06.2020, від 30.06.2020).
Постановою Царичанського суду Дніпропетровської області від 12.01.2022 у справі №196/1275/21 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді попередження.
Також, згідно постанови постановою Царичанського суду Дніпропетровської області від 12.05.2022 у справі №196/153/22 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, однак провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.
03.03.2025 до виконавчого комітету Оболонської сільської ради, як органу опіки та піклування, (вхідний №02-75/608) з письмовою заявою звернулась ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про повернення їй дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та надання висновку органу опіки та піклування про можливість передачі дитини для подальшого виховання матері у зв`язку з тим, що вона повернулась з місць позбавлення волі. 
Дане питання 27.03.2025 розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Оболонської сільської ради (далі – Комісія). 
Комісія, керуючись, п. 14 ст. 27 Порядку провадження діяльності органами опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 (зі змінами), враховуючи найкращі інтереси дитини, прийняла висновок, що повернення малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в біологічну сім`ю матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є недоцільним.
Рішенням виконавчого комітету Оболонської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області №8 від 27.03.2025 було затверджено висновок органу опіки та піклування про неможливість передачі дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для подальшого виховання матері ОСОБА_1 . 
На підставі та на виконання рішення виконавчого комітету Оболонської сільської ради, як органу опіки та піклування від 27.03.2025 № 8, службою у справах дітей виконавчого комітету Оболонської сільської ради протягом двох місяців підготовлено документи, необхідні для порушення питання про позбавлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та надано їх на розгляд Комісії. 
Рішенням виконавчого комітету Оболонської сільської ради від 28.05.2025 № 5 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_1 та прийнято рішення про подання до суду необхідних матеріалів про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо малолітньої доньки ОСОБА_3 .
Крім того, відповідно до статті 171 Сімейного кодексу України судом заслухано думку малолітньої ОСОБА_12 , яка вказала, що хоче жити зі своєю мамою ОСОБА_18 , з якою у них дуже гарні відносини. Вказала, що їй подобається жити з мамою ОСОБА_18 , а з рідною мамою вона познайомилась тільки зараз і не хоче з нею спілкуватись, оскільки вона її не знає. Також, ОСОБА_11 зазначила, що не засмутиться, якщо ОСОБА_1 позбавлять батьківських прав на неї.
Суд зазначає, що згідно п. 14 ст. 27 Порядку провадження діяльності органами опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866 (зі змінами) (далі –Порядок), служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, на підставі заяви матері, батька, які повернулися з місць позбавлення волі, про повернення їм дитини обстежує їх житлово-побутові умови, перевіряє наявність або відсутність заробітку чи іншого доходу, про що складає відповідний акт, звертається до закладу, установи чи організації, що надає соціальні послуги дітям і сім`ям з дітьми (далі - соціальний заклад), та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки їх потреб з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею та готує висновок районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади про можливість передачі дитини для подальшого виховання матері чи батькові.
Якщо за результатами розгляду питання про можливість передачі дитини матері, батькові, які повернулися з місць позбавлення волі, районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади зробить висновок про неможливість передачі дитини для подальшого виховання матері, батькові служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, протягом двох місяців збирає документи, необхідні для порушення питання про позбавлення батьків їх батьківських прав. Такі документи можуть бути підготовлені також у разі, коли після повернення з місць позбавлення волі або звільнення з-під варти, батьки не звернулися із заявою про повернення дитини.
Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.
Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Зазначеною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Звертаючись до суду із позовом, виконавчий комітет Оболонської сільської ради, як орган опіки та піклування, як на підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , посилалася на те, що вона ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, зокрема вона не бере участі у вихованні та догляді за дитиною, дитина перебуває на утриманні та забезпеченні опікуна – ОСОБА_2 . 
Отже, правовою підставою для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав позивач визначив пункт 2 частини першої статті 164 СК України.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19,від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (див. постанову Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19).
Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини.
Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року).
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»).
Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції.
Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (див. постанову Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №404/3499/17).
У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №366/2047/18 зазначено, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.Факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) 30 червня 2020 року ухвалив рішення у справі «Ilya Lyapin v. russia» (заява № 70879/11), за обставин якої, заявник із 2003 року не проживав разом зі своїм сином 2001 року народження, а з 2004 року не брав участі у вихованні сина та лише час від часу надавав фінансову допомогу. Отже на час позбавлення заявника батьківських прав він не проживав з дитиною на протязі восьми років і не підтримував зв`язок протягом семи років. Дитина була інтегрована в свою родину, глибоко прив`язана до матері, брата та нового чоловіка матері, з яким проживала протягом семи років, та який повністю взяв на себе роль батька і мав намір усиновити дитину.
ЄСПЛ звернув увагу на суперечливі аргументи заявника, який з одного боку пояснював, що вирішив не втручатися у життя сина та дати йому можливість «адаптуватися до нової сім`ї», а з іншого боку вказував, що колишня дружина перешкоджала його контактам з дитиною.
Однак ЄСПЛ не вважав вказані аргументи переконливими, вказавши, що якщо припустити, що заявник добровільно усунувся від життя своєї дитини, щоб дати їй можливість адаптуватися до нового чоловіка своєї матері, то незрозуміло чому цей період «адаптації» тривав сім років. Крім того, заявник ніколи не звертався за допомогою до органів опіки та піклування чи національних судів для організації доступу та контактів з дитиною.
На думку ЄСПЛ, заявник міг і повинен був усвідомлювати, що таке тривале і повне розставання з його сином зокрема, враховуючи юний вік останнього в той час, коли їх контакт припинився, - може призвести лише до значного ослаблення, якщо не повного розриву, зв`язку між ними і відчуження дитини від нього.
Саме бездіяльність заявника призвела до розриву зв`язків між ним і його сином і, таким чином, підштовхнула результат справи проти нього. Очевидно, що позбавлення заявника батьківських прав не більше ніж анулювало юридичний зв`язок між заявником і його сином. Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин протягом семи років, що передували цьому рішенню, не можна сказати, що воно негативно вплинуло на ці відносини.
ЄСПЛ, розглядаючи справи на підставі статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово вказував на необхідність поглибленого вивчення національними судами всієї сімейної ситуації і відповідних факторів, а також проведення збалансованої та обґрунтованої оцінки відповідних інтересів кожної особи з постійним прагненням віднайти найкраще рішення для дітей (див. рішення у справах Sahin v. Germany [GC], № 30943/96, §§ 64-68, ECHR 2003-VIII; Sommerfeld v. Germany [GC], № 31871/96, §§ 62-64, ECHR 2003-VIII (витяги); C. v. Finland, № 18249/02, § 52, 09 травня 2006 року; та Z.J. v. Lithuania, № 60092/12, §§ 96-100, 29 квітня 2014 року).
Досліджені судом під час розгляду справи докази та встановлені обставини, заслухана судом думка дитини, свідчать про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_19 батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , оскільки вона не піклується тривалий час (6 років) про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, взагалі не спілкується з донькою, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини.
ОСОБА_1 є дорослою, дієздатною людиною. Маючи бажання повернути дитину та здійснити батьківське піклування мала можливості звернутися до державних органів, з метою встановити місце перебування дитини та в подальшому вчинити дії, спрямовані на вирішення питання щодо ії повернення для подальшого спільного проживання, виховання та догляду за нею. Саме на матір покладено обов`язок повідомляти відповідні органи про звільнення з місць позбавлення волі. 
Проте ОСОБА_1 , як мати, не вчинила таких дій та після звільнення з місць позбавлення волі не вживала жодних дій щодо встановлення місця проживання доньки ОСОБА_12 , не цікавилася ії долею, розвитком, станом здоров`я. 
ОСОБА_1 не надала жодних доказів існування об`єктивних причин, які б унеможливлювали її участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею. 
Суд також враховує категоричну думку дитини, яка досягли такого віку і ступеню зрілості, за яких суд має ставитися серйозно до її думок, врахувавши найкращі інтереси дітей, яка вказала про те, що взагалі не знайома була до 2025 рокі зі своєю рідною матірю та категорично відмовляється з нею спілкуватись та жити.
Даних про цілеспрямовані дії опікуна ОСОБА_2 на погіршення відносин між дитиною ОСОБА_3 та матірю ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.
Усе вищенаведене свідчить про свідому та винну поведінку ОСОБА_1 в ухиленні від виконання обов`язків щодо виховання дитини ОСОБА_3 .
Така поведінка відповідачки призвела до того, що був втрачений зв`язок між нею та дитиною, яка після тривалого нехтування нею батьківськими обов`язками, висловили бажання про позбавлення її батьківських прав. Дитина категорично заперечує стосовно налагодження стосунків з біологічноюматір`ю.
Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Дослідженням висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, суд вважає, що данні зазначені у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_3 , повністю підтверджуються дослідженими судом наявними в справі доказами та відповідають якнайкращим інтересам дитини.
У справі «Мамчур проти України» (рішення від 16 липня 2015 року, заява№ 10383/09) ЄСПЛ зазначив, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Відповідно до висновків ЄСПЛ у справах про права дітей та забезпечення їхніх найкращих інтересів, взаємна потреба батьків і дітей у сімейному контакті один з одним є чи не найважливішою складовою поняття «сімейне життя», і заходи, що перешкоджають задоволенню таких потреб, є втручанням у відповідне право, захищене статтею 8 Конвенції. Тому такі заходи мають обов`язково відповідати нагальній соціальній потребі, що переслідується, та не порушувати справедливий баланс, який повинен бути досягнутий між відповідними конкуруючими інтересами, з пріоритетом забезпечення найкращих інтересів дитини (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2017 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії», заява № 37283/13, від 18 червня 2019 року у справі «Хаддад проти Іспанії», заява № 16572/17).
У рішенні ЄСПЛ від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», заява № 8793/79, Суд вважає, що захід має бути як відповідним поставленій меті, так і пропорційним їй. Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.
На думку суду, відповідачка могла і повинна була усвідомлювати, що таке тривале і повне розставання з дитиною, враховуючи її вік станом на 2019 рік, коли її контакт з матір`ю повністю припинився, може призвести до значного ослаблення, якщо не повного розриву, зв`язку між ними і відчуження дитини від неї.
Саме бездіяльність відповідачки призвела до розриву зв`язків між нею та її дитиною ОСОБА_3 і, таким чином, підштовхнула думку дитини проти неї.
Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин між дитиною та матір`ю, що є найважливішою складовою поняття «сімейне життя», протягом 6 років, що передували поданню даного позову органом опіки та піклування, у суду відсутні підстави вважати, що анулювання юридичного зв`язку між матір`ю та дитиною ОСОБА_3 негативно вплине на ці відносини.
Отже, позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 не суперечить інтересам останньої, яка висловилась за такий результат вирішення спору, посилаючись на відсутність матері в її житті та виконання нею батьківських обов`язків.
Таким чином, за обставин цієї справи позбавлення відповідачку батьківських прав здійснюється згідно із законом - пункт 2 частини першої статті 164 СК України, спрямоване на захист прав та інтересів дитини, тобто, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення її батьківських прав.
Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 02 липня 2025 року по справі 490/3580/21.
Вжиття судом такого заходу є стимулювання відповідачки щодо виконання своїх обов`язків стосовно сина. У разі зміни відповідачкою поведінки та обставин, що є підставою для позбавлення її батьківських прав, остання відповідно до статті 169 Сімейного кодексу України має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 76-81, 83, 89, 133, 137, 141, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України суд, -
У Х В А Л И В:
Позов виконавчого комітету Оболонської сільської ради, як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав – задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі його оскарження після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування та ім`я сторін:
Позивач – виконавчий комітет Оболонської сільської ради, як органу опіки та піклування області, юридична адреса: с. Оболонь, Кременчуцький район, Полтавська область, код ЄДРПОУ: 41853196.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повний текст рішення суду складено 20.02.2026.

Суддя       О. І. Михайлюк