Справа № 645/5598/25 
Провадження № 3/645/30/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 квітня 2026 року місто Харків

Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді – Костіної І.Г.,
за участю секретаря судового засідання- Бугай К.О.,
захисника особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Козловської Т.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал, який надійшов від Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Херсонської області, с. Червоний маяк, Бериславського району, військовослужбовця НОМЕР_1 бригади, в/ч НОМЕР_2 НОМЕР_3 батальйону, з середньою освітою, одруженого, який не є інвалідом, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого як ВПО за адресою: АДРЕСА_2 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2025 року о 11 год. 35 хв. водій ОСОБА_2 , керував транспортним засобом «AUDI Q5» державний номерний знак НОМЕР_4 по пр. Героїв Харкова, 259 у м. Харкові з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість та підвищена жвавість. Огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ у лікаря нарколога проходити відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що їхав за усним наказом командира забрати безпілотну систему з майстерні. Підтвердив, що дійсно, 16.08.2025р. його зупинили працівники поліції, які запропонували пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, однак він відмовився від проходження огляду оскільки вважав, що в цьому не має сенсу. Повідомив, що наркотичні засоби він не вживає з 2021 року. 
Захисник ОСОБА_2 – адвокат Козловська Т.В. в судовому засіданні заявила клопотання про закриття справи за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення обґрунтовуючи клопотання наступним. Так, захисник посилається на відсутність належних доказів факту керування транспортним засобом. Відеозаписи з бодікамер працівників поліції розпочинаються з моменту, коли поліцейські вже підходять до автомобіля, який перебуває на парковці у нерухомому стані. Двигун транспортного засобу не заведений, жодних ознак руху авто або керування ним ОСОБА_2 на записах не зафіксовано. Таким чином, події, які передували підходу поліцейських — зокрема, сам момент зупинки транспортного засобу — на бодікамерах не відображені. До матеріалів справи долучено короткий відеофайл, знятий з мобільного телефону, який не містить жодних ідентифікаційних ознак — дати, часу, серійного номера чи службового позначення пристрою. На цьому відео неможливо достеменно встановити, хто саме перебував за кермом транспортного засобу, а також чи має воно будь-яке відношення до подій, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Таким чином, як вважає захисник, таке відео не може бути визнане належним доказом факту керування транспортним засобом ОСОБА_2 . Окрім того, захисник зазначила, що під час складання протоколу та проведення відеофіксації працівниками поліції було повністю проігноровано військовий статус ОСОБА_2 . Так, працівники поліції не викликали представників Військової служби правопорядку, процедури, передбачені ст. 266-1 КУпАП, не були дотримані, а у самому протоколі відсутні будь-які відомості про військовий статус особи. Неврахування статусу військовослужбовця, відсутність перевірки документів та не виклик уповноважених посадових осіб ВСП, свідчать про неналежне оформлення матеріалів справи, що ставить під сумнів їх об`єктивність, достовірність і допустимість як доказів у даному провадженні. Також, на переконання захисника, працівники поліції умисно намагалися знайти будь-які підстави для зупинки ТЗ та оформлення матеріалу. Окрім того, захисник звертає увагу суду на те, що поліцейські, складаючи адміністративні матеріали, не встановили жодних об`єктивних підстав для направлення його на медичний огляд у наркоцентр. Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП, пропозиція пройти огляд може бути зроблена лише за наявності конкретних, очевидних ознак сп`яніння, проте таких ознак не було названо ані усно, ані зазначено у протоколі. Водночас у матеріалах справи міститься направлення на медичний огляд старої форми, що саме по собі свідчить про порушення процесуальних вимог. У цьому направленні зазначено час 11:40, тоді як на відео момент пропозиції пройти огляд зафіксований о 11:38, тобто направлення було складене пізніше, вже після фактичної відмови. Крім того, пропозицію пройти огляд та протокол складала поліцейська ОСОБА_3 , тоді як направлення оформив інший працівник — ОСОБА_4 .. Такий розподіл функцій між різними особами, як вважає захисник, є порушенням процесуальної єдності, що ставить під сумнів достовірність усіх складених документів. Крім того, як вказує захисник, ОСОБА_2 не усвідомлював моменту, коли відмову вже зафіксували, і реально прагнув пройти огляд, проте йому свідомо не надали такої можливості. Отже, сукупність вказаних фактів — відсутність ознак сп`яніння, неповне роз`яснення прав та наслідків, помилкова кваліфікація дій, оформлення документів різними особами, розбіжності у часі, а також порушення порядку відсторонення — доводить, що вся процедура була проведена з грубими порушеннями закону. Такі матеріали не можуть вважатися належними і допустимими доказами, а тому повинні бути виключені з доказової бази та не враховуватися судом при ухваленні рішення. Також, захисник зазначає, що поліцейські не забезпечили безперервну відеофіксацію події, як того вимагає Інструкція МВС. 

Окрім того, захисником подано до суду низку інших клопотань, зокрема: 
- про визнання доданих до справи відеозаписів неналежними та недопустимими доказами. Зазначає, що долучений до матеріалів справи відеозапис із мобільного телефону не відповідає критеріям належності та допустимості доказів, визначеним ст. 251 КУпАП. Відсутність технічних ідентифікаторів, розбіжність між кількістю зазначених боді-камер та фактично поданих відеозаписів, а також неможливість встановити особу водія свідчать про неналежність і недопустимість цього відео як доказу у справі. Крім того, долучені до матеріалів справи відеозаписи не містять підтвердження факту керування транспортним засобом особою, притягнутою до адміністративної відповідальності. Відеофіксація не здійснювалася з моменту виявлення події та не велася безперервно на боді-камеру, що, ставить під сумнів належність і допустимість наданих відеоматеріалів;
- про призначення покарання з урахуванням принципу індивідуалізації. Просила при вирішенні питання про призначення покарання, якщо суд визнає ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, врахувати, що останній проходить військову службу в лавах ЗСУ, застосувати за аналогією закону ст. 69 КК України, та не призначати йому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на один рік, оскільки таке покарання позбавить його можливості виконувати свої безпосередні службові військові обов`язки;
- про визнання процедури огляду недійсною, в якому просила визнати процедуру огляду ОСОБА_2 на стан наркотичного сп`яніння такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, саму процедуру огляду - недійсною, а протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 424815 від 16.08.2025 та всі матеріали, які було складено на підставі цього документу - недопустимими, недостовірними та неналежними доказами і відповідно не посилатися на них при ухваленні судового рішення по справі.

Так, згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Порядок проходження огляду на стан сп`яніння врегульовано ст. 266 КУпАП, а також Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року, та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року.
Незважаючи на вказану позицію сторони захисту, вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, яке мало місце 16.08.2025 р. та полягало у відмові від огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, підтверджується наступними доказами: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 424815 від 16.08.2025, згідно якого ОСОБА_2 вчинив правопорушення за вказаних вище обставин;
- рапортом інспектора УПП в Харківській області ДПП О. Козир від 16.08.2025р. із викладенням обставин події; 
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16.08.2025 року; 
- дослідженими у судовому засіданні відеозаписами Бк 475506, 475961 на яких зафіксовано рух ТЗ «AUDI Q5» державний номерний знак НОМЕР_4 , та його зупинку. Працівниками поліції повідомлено водію причину зупинки, а саме водієм при перестроюванні, не включено лівий поворотник, та окрім цього, поліцейськими повідомлено, що стосовно водія зазначеного ТЗ, на блокпосту, у цей день, було складено протокол та відсторонено від керування ТЗ. Після зупинки ТЗ працівник поліції запитала у ОСОБА_2 , чи вживав він наркотичні засоби, на що останній відповів що ні. Після цього, ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ за адресою: м.Харків, вул. Ахієзерів, 18А, на що водій відмовився, та погодився на складання протоколу. Після складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, водія було ознайомлено з протоколом та роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Також, водія відсторонено від керування ТЗ. Після цього, ОСОБА_2 виявив бажання пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, на що поліцейські повідомили, що він може зробити це самостійно. 
При врахуванні відеозаписів як доказів у справі про адміністративне правопорушення суд враховує, що захисником Козловською Т.В. подано клопотання про визнання доданих до справи відеозаписів неналежними та недопустимими доказами.
Суд вважає ці доводи захисту необґрунтованими, адже у справі маються відеозаписи, зміст яких є логічним, послідовним. За таких обставин, суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами. 
Окрім того, Згідно з п.2 ч. 1ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.
За вказаних обставин, наданий працівниками поліції відеозапис, який здійснено на особистий мобільний телефон працівника поліції та який долучено до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та на якому зафіксовано рух ТЗ з метою фіксування правопорушення, може слугувати доказом у справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм КУпАП.
Апеляційні суди в своїх рішеннях неодноразово зазначали про можливість здійснення відеофіксації на власні засоби, в разі наявності об`єктивних обставин, які унеможливили здійснення фіксації на боді камери.
В даному випадку, на мобільний телефон здійснювалась додаткова фіксація, при цьому всі події фіксувались на боді камери і відповідні відеофайли долучені до матеріалів справи, а тому підстав для визнання вказаних доказів неналежними та недопустимим, суд не вбачає.
Відеозаписи долучені до матеріалів справи, у своїй сукупності дають змогу зрозуміти, що саме ОСОБА_2 керував транспортним засобом. Разом з цим, суд зазначає, що ОСОБА_2 після зупинки транспортного засобу не заперечував, що саме він керував транспортним засобом. 
Щодо тверджень захисника стосовно «створення штучних підстав для зупинки ТЗ», суд зазначає, що неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Водночас, керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані наркотичного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.
До того ж, наявність або відсутність законних причин для зупинки транспортного засобу не входять до складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а відтак не підлягають доказуванню у даній справі.
Згідно з п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суд зазначає, що згідно п. 4 розділу І Інструкції, ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння крім запаху алкоголю з порожнини рота (порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці)
- звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;
-сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; 
- почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Зазначеними нормами закону встановлено, що поліцейський уповноваженого підрозділу Національної поліції України, керуючись вищенаведеним переліком ознак наркотичного сп`яніння, самостійно визначає наявність чи відсутність підстав у особи для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Вирішення наявності чи відсутності вищевказаних ознак відноситься до виключної компетенції поліцейського, який керуючись загальносуспільними нормами зовнішнього вигляду особи, яка не перебуває в наркотичному сп`янінні, на власний розсуд визначає наявність чи відсутність ознак такого сп`яніння.
Стосовно доводів захисника, щодо відсутності встановлення поліцейським у ОСОБА_2 ознак наркотичного сп`яніння, суд зазначає наступне. Дійсно, поліцейські не повідомляли ОСОБА_2 після зупинки ТЗ ознаки наркотичного сп`яніння, а лише запитали чи вживає він наркотичні засоби, проте, суд не вважає вказану обставину такою, що поставила під сумнів справедливість процедури виявлення правопорушення та притягнення особи до адміністративної відповідальності. До такого висновку суд дійшов за результатами оцінки обставин по справі в цілому. 
Що стосується доводів захисника щодо неврахування поліцейськими статусу військовослужбовця у ОСОБА_2 , відсутність перевірки документів, не виклик уповноважених посадових осіб ВСП та не дотримання процедури, передбаченої ст. 266-1 КУпАП, то суд не вбачає таких порушень з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 15 КУпАП за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Ст. 266-1 КУпАП визначає порядок огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, які виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту та в заборонених законом інших місцях. Отже, такий порядок огляду підлягає застосуванню в перелічених випадках.
Однак військовослужбовець ОСОБА_2 під час керування транспортним засобом, як учасник дорожнього руху, що повинен підкорятись ПДР України, підлягав огляду на стан наркотичного сп`яніння за інших обставин, ніж визначені в ст. 266-1 КУпАП. Тому, огляд водія на стан наркотичного сп`яніння проводився у загальному порядку, визначеному ст. 266 КУпАП та вищезазначеною Інструкцією, поліцейськими уповноваженого підрозділу Національної поліції.
Будь-яких документів, які б беззаперечно підтверджували, що на час вчинення цього адміністративного правопорушення ОСОБА_2 виконував обов`язки військової служби стороною захисту не надано, а матеріали справи їх не містять. Тому, на той момент, у працівників поліції існувала обґрунтована презумпція для застосування саме загальної процедури огляду, передбаченої ст.266 КУпАП.
Щодо доводів захисника стосовно складання протоколу про адмінправопорушення та направлення на огляд різними працівниками поліції, суд зазначає, що законодавство, що регулює порядок складання матеріалів про адміністративні правопорушення, зокрема КУпАП, Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, не передбачають обов`язковості складення усіх матеріалів у справі про адмінправопорушення однією особою.
З приводу доводів захисника щодо розбіжності у часі у направленні на медичний огляд, а саме зазначення часу 11:40, тоді як на відео момент пропозиції пройти огляд зафіксований о 11:38, тобто направлення було складене пізніше, вже після фактичної відмови, суд зазначає, що вказана невідповідність є суто формальною, і не впливає на встановлення судом обставин вчинення ОСОБА_2 зазначеного адміністративного правопорушення.
Оцінюючи вищенаведені доводи сторони захисту в цілому, суд також вважає необхідним зазначити наступне.
У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 року у справі № 2а-475/09/1370 застосовані релевантні для цієї справи висновки та практика ЄСПЛ, за якими не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки.
Пуризм у загальноприйнятому розумінні є надмірним прагненням до чистоти, переваги форми над змістом.
Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.
Не кожен дефект певного адміністративного акта, яким є й протокол про адміністративне правопорушення, робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Такий вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий».
При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.
Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування певного акта з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Захисником не зазначено та судом не встановлено порушень, які б ставили під сумнів законність та справедливість процедури притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.
Враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у суду відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів відомості протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не суперечать один одному, що свідчить про їх об`єктивність.
В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви №15809/02 і №25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому водій зобов`язаний був на вимогу працівників поліції не тільки пройти огляд на стан сп`яніння, але й виключно у передбачені законом порядок і спосіб.
З огляду на викладене, аналізуючи зазначені вище положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини»), суд враховує наявність узгоджених між собою, належних та допустимих доказів, які вказують на наявність порушення в діях ОСОБА_2 п. 2.5 ПДР України.
Оцінюючи вищевказані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, у розумінні ст. 251 КУпАП, визнає їх належними, допустимими та такими, що повністю доводять вину ОСОБА_2 у вказаному вище правопорушенні.
Посилання захисника Голубенка О.С. щодо його невинуватості у вчиненні правопорушення, суд оцінює як намагання уникнути відповідальності за вчинене, оскільки вони спростовуються сукупністю досліджених доказів.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а тому відмовляє у задоволенні клопотання.
Щодо клопотання адвоката Козловської Т.В. про призначення ОСОБА_2 покарання з урахуванням принципу індивідуалізації, а саме - застосувати за аналогією закону ст. 69 КК України і не призначати останньому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік., суд зазначає наступне.
Згідно ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
Чинний КУпАП не передбачає призначення більш м`якого стягнення чи звільнення від стягнення, яке визначене в санкції статті як обов`язкове основне чи додаткове.
В п. 3 рішення від 15.06.2022 р. № 4-р(II)/2022, Конституційний Суд України вказав, що за ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Конституційний Суд України в Рішенні від 2.11.2004 р. № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності в контексті вирішення питання конституційності ст. 69 КК України у справі про призначення судом більш м`якого покарання, зазначив таке:
«Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Про це свідчить п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якого суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину » (абз. 7 та 8 п. п. 4.2 п. 4 мотивувальної частини);
В ч. 2 п. 3.2. Рішення Конституційний Суд України зазначив, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адміністративної відповідальності на підставі ст. 485 Митного кодексу України має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.
Згідно з частиною 2 статті 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Зазначені обмеження законодавцем встановлені з урахуванням суспільної небезпеки адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, яке відноситься до правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а тому пом`якшуючи обставини при накладенні адміністративного стягнення на правопорушника, судом не враховуються.
Призначаючи адміністративне стягнення, суд враховує обставини справи, характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан.
Обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_2 судом не вбачаються.
Дії ОСОБА_2 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З урахуванням ступеню вини, а також характеру вчиненого правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_2 слід призначити стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.
Згідно довідки інспектора з ВАП УПП в Харківській області капітана поліції О. Кірічек, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_5 .
Відповідно до «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами. Повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення), здійснюється після складення теоретичного і практичного іспитів. Особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту.
Відповідно пункту 6 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1086 від 17 грудня 2008 року, тимчасово вилучене посвідчення повертається водієві у разі винесення судом постанови про позбавлення водія права керування транспортним засобом після закінчення визначеного строку позбавлення права керування транспортним засобом, проходження в установленому порядку позачергового медичного огляду щодо придатності до керування транспортним засобом та успішного складення в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС теоретичного і практичного іспиту для отримання права на керування транспортним засобом відповідної категорії .
При обранні виду адміністративного стягнення ОСОБА_2 , з метою дотримання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов до висновку, що необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17 000 грн.) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Згідно зі ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення особою, на яку накладено стягнення.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника підлягає стягненню судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яке складає 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.
Керуючись ст. 40-1, 130, 284 КУПАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Накласти на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. (отримувач коштів: ГУК Харківськ обл/Харківобл/21081300, код отримувача ЄДРПОУ: 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача: UA168999980313020149000020001, код класифікації доходів бюджету: 21081300, ЄДРПОУ суду: 02893723).
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір на користь держави в розмірі 605,60 грн. (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача: UA UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106).
Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення копії постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Роз`яснити ОСОБА_2 , що у випадку несплати накладеного на нього штрафу у передбачений законом строк, до нього може бути застосовано подвійне стягнення штрафу в порядку ст. 308 КУпАП, тобто у випадку примусового виконання постанови суду.
Направити копію постанови суду до Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції - до відома.
Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом 10 днів з дня її винесення.
Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку її оскарження.
Повний текст постанови складено 17.04.2026 р.

Суддя           І.Г. Костіна