УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/1498/26 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М. 
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого   Павицької Т.М.,
суддів   Борисюка Р.М., Талько О.Б.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №274/1498/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 лютого 2026 року, постановлену під головуванням судді Вдовиченко Т.М. в м. Бердичів Житомирської області, 
в с т а н о в и в :

У лютому 2026 року ТОВ «Бізнес позика» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором №066403-КС-006 про надання кредиту від 13.06.2025, що становить 98 185,00 грн., яка складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 28 500 грн.; суми прострочених платежів по процентах – 48 685 грн.; суми заборгованості по відсоткам відповідно до ст. 625 ЦК України – 15 000 грн.; суми прострочених платежів за комісією – 6000 грн.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 лютого 2026 року позовну заяву ТОВ «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором повернуто позивачу на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на наявність документів, що посвідчують повноваження представника позивача – Мишевської Н.М., зокрема: положення про самопредставництво ТОВ «Бізнес позика», яке затверджене директором ТОВ «Бізнес позика» від 03 листопада 2025 року, і наказ ТОВ «Бізнес позика» №50-к/тр від 23 жовтня 2023 року про прийняття на роботу Мишевської Н.М. з 24.10.2023 до відділу примусового стягнення заборгованості на посаду молодшого юрисконсульта відділу примусового стягнення заборгованості. Вважає, що представник позивача – Мишевська Н.М. мала право підписувати, подавати позовну заяву та додані до неї документи, оскільки вона діяла згідно вимог частини 1, 3 статті 58 ЦПК України, тобто здійснювала самопредставництво юридичної особи – ТОВ «Бізнес Позика», а не згідно довіреності про яку суд першої інстанції наголосив в оскаржуваній ухвалі. Враховуючи вищевикладене просить скасувати ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 лютого 2026 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
18 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від ТОВ «Бізнес позика» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить розглянути справу та ухвалити рішення, яке буде ґрунтуватися на засадах верховенства права, а також буде законним та обґрунтованим.
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України. 
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людини при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Встановлено, що 25 лютого 2026 року ТОВ «Бізнес позика» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором №066403-КС-006 про надання кредиту від 13.06.2025, що становить 98 185,00 грн., яка складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 28 500 грн.; суми прострочених платежів по процентах – 48 685 грн.; суми заборгованості по відсоткам відповідно до ст. 625 ЦК України – 15 000 грн.; суми прострочених платежів за комісією – 6000 грн.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 лютого 2026 року позовну заяву ТОВ «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором повернуто позивачу на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.
Повертаючи позовну заяву ТОВ «Бізнес позика», суд першої інстанції посилався на те, що до матеріалів позовної заяви на підтвердження повноважень представника позивача долучено довіреність №7 від 29.10.2025 підписану директором ТОВ «Бізнес позика» Томощуком Р.О. на ім`я Мишевської Н.М. Проте, з поданої ТОВ «Бізнес позика» позовної заяви вбачається, що ціна позову у даній справі становить 98 185,00 грн., відтак справа не є малозначною у розумінні п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, оскільки ціна позову перевищує тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які складають 96 840,00 грн. Тому долучена до позовної заяви копія довіреності на ім`я Мишевської Н.М. від 29.10.2025 не підтверджує її повноваження на представництво інтересів позивача у даній справі.
Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує наступне.
Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Форма та зміст позовної заяви, яка подається до суду, визначені у ст. ст. 175, 177 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 175 ЦПК України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Згідно ч. 7 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви, підписаної представником, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ч. ч. 1, 3 ст. 237 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 62 ЦПК України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України, юридична особа, незалежно від порядку її створення, бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Верховний Суд у постанові від 22 березня 2023 року у справі №185/9330/21 вказав що, починаючи з 29 грудня 2019 року самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом). Тому можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, слід підтверджувати або приписом відповідного закону, або приписом статуту чи положення цієї особи, або умовами трудового договору (контракту), зокрема, посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Якщо інше не передбачено саме цими документами, уповноважений діяти у суді за правилами самопредставництва юридичної особи, має всі права відповідного учасника справи. Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва.
Процесуальний закон визначає, що представники сторін, третіх осіб, а також осіб, які за законом мають право звертатися до суду в інтересах інших, можуть діяти у судовому процесі або за правилами самопредставництва, або як власне представники. Останніми можуть бути: адвокати, законні представники, а у випадках, визначених у процесуальних законах, зокрема у малозначних справах, справах незначної складності, - інші особи (стаття 60 ЦПК України). Повноваження саме цих представників підтверджують документи, визначені у частинах 1, 4 статті 62 ЦПК України.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» від 19.06.2024 року, який набрав чинності 19.07.2024, було внесено зміни, зокрема, у п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК та викладено його у новій редакції згідно якої малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як вбачається із матеріалів справи ціна позову у даній справі становить 98 185,00 грн., що перевищує 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (станом на дату подання позову) – 96 840 грн., а отже вказана справа не відноситься до малозначних справ, а тому представництво позивача за правилами ч. 2 ст. 60 ЦПК України представником Мишевською Н.М. виключається.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність процесуальних підстав для повернення позовної заяви ТОВ «Бізнес позика», поданої представником Мишевською Н.М., з огляду на те, що дана справа не є малозначною та представництво від імені заявника, в даному випадку юридичної особи, може здійснюватися виключно адвокатом, що виключає можливість його дії як представника в порядку самопредставництва.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що інтереси ОСОБА_1 оскаржуваною ухвалою не порушуються, оскільки остання постановлена на його користь.
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.М. Павицька

Судді Р.М. Борисюк

О.Б. Талько