ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 610/3720/25      Головуючий суддя І інстанції Тімонова В. М.
Провадження № 33/818/679/26     Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2026 року        м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
захисника - Кравчуна Д.В.,
потерпілого - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Кравчуна Д.В. на постанову судді Балаклійського районного суду Харківської області від 15 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, -

в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення, із застосуванням ст. 36 КУпАП, в межах санкції ч. 4 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34000,00 грн (тридцять чотири тисячі гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн. 60 коп. 
Постановою встановлено, що 22.09.2025, водій ОСОБА_2 22.09.2025 о 13.40 годині на а/ш Мілова-Курган-Андріївка між сел. Донець та Андріївка керуючи власним автомобілем Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , проявив неуважність, не встежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. 2.3б, 12.1, 13.1 ПДР.
Крім того, ОСОБА_2 після скоєння вказаної дорожньо-транспортної пригоди та до проходження медичного огляду на стан сп`яніння уповноваженою особою, вживав алкогольні напої, чим порушив п. 2.10є ПДР та залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив п. 2.10а ПДР.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, захисником Кравчуном Д.В. на постанову суду першої інстанції було подано апеляційну скаргу.
Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не з`ясовані усіх обставин, які підлягають з`ясуванню та не надана їм належна оцінка. Зокрема, апелянт посилається на те, що матеріали справи не містить відомостей щодо керування ОСОБА_2 транспортним засобом, а також щодо вживання особою, яка притягається до адміністративної відповідальності алкольного сп`яніння після вчинення дорожньо-транспортної пригоди і до проведення процедури огляду водія. Крім того, апелянт вважає, що відомості відеозапису не можна брати до уваги у цій справі, оскільки, на думку сторони захисту, він не є безперервним.
У зв`язку з чим, просив постанову суду першої інстанції скасувати та закрити адміністративне провадження про притягнення ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 130, 124, 122-4 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Водночас, у разі відмови у скасуванні постанови судді першої інстанції просив постанову змінити, перекваліфікувавши дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності з ч. 4 ст. 130 на ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В судовому засіданні захисник Кравчун Д.В. підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити. На підтримку поданої апеляційної надавав, аналогічні зазначеним в ній, доводи. Потерпілий ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечував, надаючи пояснення по суті справи щодо відомих йому обставин.
Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга захисника Кравчуна Д.В. не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_2 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.3 «б», 12.1, 13.1, 2.10 «є» , 2.10 «а».
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130, 124, 122-4 КУпАП.
Натомість, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, які ставляться йому у провину підтверджуються наявними у справі відомостями, а саме: відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 838741, ААД № 838747, ААД № 912930 від 22.09.2025, відомостями яких встановлено, що водій ОСОБА_2 22.09.2025 о 13.40 годині на а/ш Мілова-Курган-Андріївка між сел. Донець та Андріївка керуючи власним автомобілем Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , проявив неуважність, не встежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. 2.3б, 12.1, 13.1 ПДР. Після скоєння вказаної дорожньо-транспортної пригоди та до проходження медичного огляду на стан сп`яніння уповноваженою особою ОСОБА_2 вживав алкогольні напої, чим порушив п. 2.10є ПДР та залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив п. 2.10а ПДР.
В зазначених протоколах про адміністративне правопорушення серії в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено «відмова», що свідчить про те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не скористалася своїм правом, відмовившись надавати пояснення по суті правопорушення (а.с.3-8);
З відомостей акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що огляд водія на стан алкогольного сп`яніння не проводився у зв`язку із відмовою ОСОБА_2 .
З відомостей направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції вбачається, що медичний огляд водія на стан сп`яніння не проводився у зв`язку із відмовою ОСОБА_2 . 
Відповідно до пояснень потерпілого ОСОБА_1 , наданих суду апеляційної інстанції, він рухаючись на власному автомобілі дорогою загального користування в напрямку с. Андріївка відчув удар у задню частину автомобілю у зв`язку з чим зупинився. Покинувши транспортний засіб побачив, як автомобіль Volkswagen Transporter в номерному знаку якого була присутня цифра «47» об`їхав його, залишивши місце дорожньо-транспортної пригоди. Після чого, потерпілий зупинив автомобіль, який рухався у зустрічному напрямку, Водій цього транспортного засобу повідомив, що за кермом Volkswagen Transporter був чоловік на прізвище ОСОБА_3 , надавши при цьому його контактні відомості телефонного зв`язку. Після чого було викликано працівників поліції, які згодом прибули на місце дорожньо-транспортної пригоди. Після складання схеми дорожньо-транспортної пригоди та отримання пояснень ОСОБА_1 , було здійснено дії щодо розшуку автомобіля Volkswagen Transporter та його водія ОСОБА_2 . Прибувши за місцем мешкання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, було встановлено, перебування у дворі автомобілю Volkswagen Transporter, який мав характерні пошкодження переднього бамперу та номерний знак із наявною цифрою «47». Після чого працівники поліції розпочали здійснювати процесуальні дії.
З пояснень потерпілого ОСОБА_1 наданих працівникам поліції (а.с.11) також вбачається, що в його присутності ОСОБА_2 повідомив працівників поліції про те, що вживав алкогольні напої після події дорожньо-транспортної пригоди та відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Відомостями відеозапису, наявного у матеріалах справи, встановлено, що потерпілий ОСОБА_1 надав відомості працівникам поліції, щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за його участі, а також участі автомобілю Volkswagen Transporter, з номерним знаком, який містить цифру «47», водій якого зник з місця події. При цьому під час складання схеми дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 повідомив працівників поліції щодо можливої причетності ОСОБА_2 , який мешкає у с. Андріївка, до цієї пригоди. Після проведення процесуальних дій, пов`язаних із фіксацією дорожньо-транспортної пригоди, працівники поліції разом з потерпілим прибули до домоволодіння у дворі якого знаходився транспортний засіб Volkswagen Transporter. Працівники поліції з дозволу фактичного власника домоволодіння змогли встановити причетність Volkswagen Transporter до події вказаної дорожньо-транспортної пригоди, оскільки цей автомобіль має характерні пошкодження переднього бамперу, а передній номерний знак, який містить цифри «47» знаходився поряд з ним. Хоча ОСОБА_2 заперечував факт керування транспортним засобом, однак працівники поліції з огляду на зазначені обставини встановили оспорюваний факт. Після чого, у ОСОБА_2 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема запах алкоголю з порожнини рота, який зазначив що наразі вживає алкогольні напої. Від виконання законної вимоги поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_2 відмовився, пояснивши, що зараз не може виконати таку вимогу, оскільки відпочиває. Разом з тим, ОСОБА_2 почав погрожувати працівникам поліції тим, що має дочку на посаді судді. Після чого, він пішов у домоволодіння, фактично відмовившись від ознайомлення його із відомостями протоколу про адміністративне правопорушення, а також надання пояснень по суті справи.
При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. ОСОБА_2 та його захисник не скористалися процесуальною можливістю та не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП). Разом з тим, стороною захисту не надано відомостей про звернення до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, суд встановив, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції або їх упередженості під час проведення ними дій та складання матеріалів про адміністративне правопорушення за відмову ОСОБА_2 від проведення огляду на стан сп`яніння, а матеріали справи не містять відповідних відомостей, що обумовлюють невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.
Натомість, саме відмова від проходження огляду водія є процесуально визначальним фактом у цій справі, адже адміністративна відповідальність, встановлена ч.4 ст. 130 КУпАП, що настає в цьому випадку, саме за відмову водія у проходженні огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку після причетності його до дорожньо-транспортної пригоди, що знайшло своє підтвердження у неспростованих відомостях протоколу про адміністративне правопорушення, доданих до нього доказах та інших відомостях, наявних у матеріалах справи.
Разом з цим суд апеляційної інстанції вважає належним зазначити, що приписи статей 130 та 266 КУпАП в їх невід`ємному взаємозв`язку встановлюють відповідальність за відмову від проходження огляду, яка настає у випадку відмови водія від будь-якого, визначеного законом порядку, та запропонованого (в разі наявності підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням проведення його порядку. Відомостей про порушення проведення порядку огляду на стан сп`яніння матеріали справи не містять. Не надано таких відомостей і суду апеляційної інстанції.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у її релевантному зв`язку із нормами Закону чинними на момент вчинення правопорушення, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків або зафіксованому технічними пристроями відеозапису, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
За таких обставин, враховуючи зміст пункту 2.10 «є» Правил дорожнього руху, необхідно вважати, що водій, який причетний до дорожньо-транспортної пригоди до проведення медичного огляду зобов`язаний не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотичних засобів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі. Такі вимоги Правил належить вважати логічними та вірними, оскільки з метою об`єктивності розгляду причин дорожньо-транспортної пригоди, водії повинні утримуватися від прийому будь-яких лікарських засобів або алкогольних напоїв, адже учасники пригоди підлягають обов`язковому медичному огляду відповідно до вимог Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, (наприклад «Функе проти Франції», «Драган Петрович проти Сербії» (Dragan Petroviж v. Serbia) від 14.04.2020 (скарга № 75229/10), S та Марпер проти Сполученого Королівства) не можливо здійснювати по відношенню до особи будь - якого примусу з метою надання цією особою біологічних зразків, оскільки це в розумінні положень пункту 1 статті 8 Конвенції порушує право особи на повагу до її приватного життя.
З відомостей відеозапису, вбачається, що ОСОБА_2 обрав для себе спосіб захисту, пов`язаний з протидією працівникам поліції отримати відомості щодо його причетності до дорожньо-транспортної пригоди, погрожуючи їм негативними наслідками, зазначаючи про наявність близької родички на посаді судді, а також бажаючи уникнути відповідальності за відсутності, на його думку, достатніх доказів для складання матеріалів про адміністративні правопорушення відносно нього, відмовився від виконання законної вимоги поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, при цьому повідомивши про вживання ним алкогольних напоїв після події дорожньо-транспортної пригоди.
За таких обставин, наявність неспростованих під час апеляційного перегляду відомостей протоколів та долучених до них доказів, поза розумним сумнівом, дають підстави встановити, що ОСОБА_2 керуючи власним автомобілем Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , проявив неуважність, не встежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. 2.3б, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху. Крім того, ОСОБА_2 після скоєння вказаної дорожньо-транспортної пригоди та до проходження медичного огляду на стан сп`яніння уповноваженою особою, вживав алкогольні напої, чим порушив п. 2.10є ПДР та залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив п. 2.10а ПДР.
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи відомостей про керування ОСОБА_2 транспортним засобом суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Разом з тим, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.
З відомостей матеріалів справи, які оцінюються судом апеляційної інстанції у їх сукупному взаємозв`язку, вбачається, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 зупинився на дорозі загального користування, а водій іншого транспортного засобу з місця події зник. При цьому, автомобіль потерпілого, який оснащений фаркопом, має характерні пошкодження заднього бамперу (світлини а.с. 21). З відеозапису, а також відомостей пояснень потерпілого вбачається, що після події дорожньо-транспортної пригоди він помітив, що іншим учасником пригоди був водій Volkswagen Transporter перші цифри номеру якого були «47». Потерпілий, особисто шляхом зупинки водіїв попутного напрямку встановив можливу причетність до вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 , який мешкає у с. Андріївка. Після проведення процесуальних дій, пов`язаних із фіксацією дорожньо-транспортної пригоди, працівники поліції разом з потерпілим прибули до домоволодіння у дворі якого знаходився транспортний засіб Volkswagen Transporter білого кольору. Працівники поліції з дозволу фактичного власника домоволодіння змогли встановити причетність Volkswagen Transporter до події вказаної дорожньо-транспортної пригоди, оскільки цей автомобіль має характерні пошкодження переднього бамперу, а передній номерний знак, який містить цифри «47» знаходився поряд з ним (світлини а.с. 19, 20). Згідно відомостей протоколів про адміністративні правопорушення власником Volkswagen Transporter, номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_2 , який при спілкуванні з працівниками поліції не зміг надати відомостей щодо причин пошкодження переднього бамперу. Разом з тим, на думку суду апеляційної інстанції, пошкодження переднього бамперу Volkswagen Transporter та заднього бамперу автомобілю Opel Astra, обладнаного фаркопом, мають тісний причинно-наслідковий зв`язок та об`єктивно свідчать про причетність автомобілю під керуванням ОСОБА_2 до дорожньо-транспортної пригоди.
Разом з тим з відомостей відеозапису, а також пояснень потерпілого (а.с 11), наданим працівникам поліції, вбачається, що ОСОБА_2 повідомляв про вживання алкогольних напоїв після дорожньо-транспортної пригоди.
Враховуючи апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції, зазначає, що тільки працівники поліції можуть встановити причетність водіїв транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, попередньо отримавши при цьому достатні відомості, зокрема і шляхом опитування інших учасників та свідків події правопорушення, а також шляхом збирання доказів у справі в порядку, встановленому законом.
Доводи сторони захисту про те, що відомості відеозапису у цій справі не можна брати до уваги, оскільки він не є безперервним, належить вважати безпідставними та суб`єктивними з огляду на наступне.
Приписами ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Крім того, слід звернути увагу учасників судового розгляду на особливість правового статусу доказів у провадженні по справах про адміністративні правопорушення. Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключно національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження, а також природи правопорушення.
Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі «будь-які фактичні дані» та не містить критеріїв недопустимості доказів.
Разом з тим, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.
Матеріали цієї справи містять усі відомості, які працівники поліції, а також інші учасники справи, зокрема особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисник, вважали за необхідне до них долучити, у тому числі і відеозапис. Всі відомості оцінюються судом апеляційної інстанції у їх сукупності. Матеріали цієї справи не містять відомостей, щодо порушення працівниками поліції вимог Інструкції, щодо фіксації правопорушення. Натомість відомості матеріали цієї справи надають підстав поза розумним сумнівом стверджувати, що ОСОБА_2 порушив вимоги 2.3б, 12.1, 13.1 2.10є 2.10а Правил дорожнього руху.
За таких обставин доводи сторони захисту в цій частині є безпідставними та суб`єктивними.
Щодо доводів апеляційної скарги про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 130 КУпАП у цій справі суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Вимогами пункту 2.10 «є» Правил дорожнього руху, встановлено, що водій, який причетний до дорожньо-транспортної пригоди до проведення медичного огляду зобов`язаний не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотичних засобів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі.
Відповідальність за порушення цієї вимоги встановлена диспозицією ч. 4 ст. 130 КУпАП.
З відомостей відеозапису, а також пояснень потерпілого ОСОБА_1 (а.с. 11) вбачається, що ОСОБА_2 повідомив працівників поліції, що вживав алкогольні напої після події дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджує правильність висновків працівників поліції щодо вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності дій в цій частині та спростовує доводи апеляційної скарги.
Враховуючи вимоги прохальної частини апеляційної скарги суд апеляційної інстанції зазначає, що вимоги щодо закриття справи про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 130, 124, 122-4 КупАП та зміни оскаржуваної постанови з перекваліфікацією дій правопорушника на ч. 1 ст. 130 КУпАП є взаємовиключними, оскільки суперечать доводам апеляційної скарги в частині незгоди апелянта щодо наявності відомостей, які свідчать про керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності транспортним засобом. Біль того, суд апеляційної інстанції вважає таку вимогу фактичною згодою сторони захисту щодо встановлення працівниками факту керування транспортним засобом ОСОБА_2 за обставин, зазначених в оспорюваних протоколах про адміністративні правопорушення та надає додаткових підстав вважати дії працівників поліції щодо складання матеріалв про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_2 правильними та обґрунтованими.
Разом з тим суд апеляційної інстанції, застосовуючи приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", якими встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права, вважає необхідним звернути увагу апелянта на правові висновки національного законодавства України та правові висновки Європейського суду з прав Людини щодо можливості перекваліфікації дій правопорушника у справах про адміністративні правопорушення.
Відповідно до приписів ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11.10.2011 N 10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям "правопорушення". У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним.
Разом з тим, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (рішення у справі «Лучанінова проти України»).
У справі «Малофєєва проти росії» ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Правовим аналізом норм, передбачених Кодексом про адміністративні правопорушення, встановлено, що підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є протокол про адміністративне правопорушення. Неправильна кваліфікація порушення зумовлює складання протоколу за неналежне порушення, і відповідно, відсутність протоколу за вчинене правопорушення. Можливість перекваліфікації дій правопорушника Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачена. 
Водночас обов`язково необхідно дотримуватись у судовому процесі під час розгляду справ про притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередності дослідження доказів, а також змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів.
Оцінюючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.
Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до вимог п. 2.10 «а.» та 2.10 «є» Правил дорожнього руху, водій, який причетний до дорожньо-транспортної пригоди зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місті пригоди, а також до проведення медичного огляду зобов`язаний не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотичних засобів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі.
Відповідно до вимог п. 2.3(б) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі
Відповідно до вимог п. 12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Відповідно до вимог п. 13.1 Правил водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_2 2.3б, 12.1, 13.1 2.10є 2.10а Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.4 ст.130, 124, 122-4 КУпАП до відповідальності, а тому посилання сторони захисту на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника Кравчуна С.П. залишити без задоволення.
Постанову судді Балаклійського районного суду Харківської області від 15 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя         С.К. Шабельніков