ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2025 р.  м. Київ Справа № 911/2807/24 

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108 
Господарський суд Київської області 

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., секретар судового засідання Жиган А.О., розглянув матеріали справи
за позовом Акціонерного товариства "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «КИЇВОБЛГАЗ"
08150, Київська обл., Фастівський р-н, м. Київ, вул. Тараса Шевченка, буд. 178, код ЄДРПОУ 20578072
до Комунального підприємства "ТЕТІЇВТЕПЛОМЕРЕЖА" Тетіївської міської ради
09801, Київська обл., Білоцерківський р-н, м. Тетіїв, вул. Соборна, буд. 19-А, код ЄДРПОУ 24879282
про стягнення заборгованості
за участі представників сторін:
позивача: Мордатенко К.Л. (довіреність №Др-60-1224 від 17.12.2024);
відповідача: Мамаєв Д.Ю. (посвідчення адвоката України №КВ6127 від 12.07.2018, ордер серія АА № 0050088 від 24.01.2025);

Обставини справи:
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх.№3820/24 від 17.10.2024) Приватного Акціонерного товариства "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «КИЇВОБЛГАЗ" до Комунального підприємства "ТЕТІЇВТЕПЛОМЕРЕЖА" Тетіївської міської ради про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань в частині проведення оплати за договором №58Н810-21317-23 від 19.10.2023 про реструктизацію заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу, у зв`язку з чим заявлено до стягнення 696512,05 грн заборгованості за розподіл природного газу, 19594,28 грн інфляційних втрат, 86271,23 грн пені, 9779,80 грн 3 % річних.
Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України.
Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №911/2807/24 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання суду призначене на 10.12.2024 о 14:20.
У зв`язку із терміновою необхідністю перебування судді Саванчук С.О. в щорічній основній відпустці судове засідання 10.12.2024 о 14:20 не відбулось.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.12.2024 призначено підготовче засідання у справі №911/2807/24 на 28.01.2025.
Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ 692/25 від 27.01.2025).
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ 1125/25 від 27.01.2025).
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ 1126/25 від 27.01.2025).
У судове засідання 28.01.2025 з`явились представники позивача та відповідача.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.01.2025 відкладено підготовче засідання у справі №911/2807/24 на 04.03.2025 о 14:40.
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№ 1753/25 від 06.02.2025).
У підготовче засідання з`явились представники позивача та відповідача.
У підготовчому засіданні 04.03.2025 судом, відповідно до пункту 15 частини 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України встановлено порядок з`ясування обставин та дослідження доказів при розгляді справи по суті, вчинено інші дії, передбачені частиною 2 статті 182 цього Кодексу, відповідно до обставин справи, у суду відсутні підстави для відкладення підготовчого засідання або оголошення у ньому перерви, сторонами не вказано про бажання реалізувати будь-які процесуальні права на цій стадії процесу, не заявлено клопотань про відкладення підготовчого засідання.
Згідно з частинами 2, 5 статті 185 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Відповідно до частин 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою; повідомлення здійснюється шляхом вручення ухвали у порядку, передбаченому Господарського процесуального кодексу України для вручення судових рішень.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.03.2025 закрито підготовче провадження у справі № 911/2807/24, призначено справу № 911/2807/24 до розгляду по суті на 01.04.2025 о 14:40. 
У судове засідання 01.04.2025 з`явились представники позивача та відповідача.
У судовому засіданні 01.04.2025 суд, із занесенням до протоколу судового засідання ухвалив: витребувати у сторін копії договорів про надання правової допомоги з їх представниками у строк до 04.04.2025 та відповідно до частини 2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України оголосив перерву у судовому засіданні до 15.04.2025 о 15:40.
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від позивача надійшло клопотання про долучення доказів (вх. № 4414/2025 від 02.04.2025). 
Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи (вх. №2684/25 від 15.04.2025). 
У судове засідання 15.04.2025 з`явились представники позивача та відповідача.
У судовому засіданні 15.04.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та повідомив сторін, що вступна та резолютивна частини рішення будуть проголошені у судовому засіданні 24.04.2025 о 10:00, у зв`язку з чим оголосив перерву у судовому засіданні. 
У судове засідання 24.04.2025 з`явились представники позивача та відповідача.
У судовому засіданні 24.04.2025 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
За результатами дослідження матеріалів справи, всебічного і повного з`ясування всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об`єктивної оцінки доказів, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
встановив:
1. Правовідносини сторін
Між ПАТ “Київоблгаз”, яке змінило найменування на АТ “Оператор газорозподільної системи “Київоблгаз”, як оператором ГРМ та КП “Тетіївтепломережа” Тетіївської міської ради як споживачем укладено типовий договір розподілу природного газу №0940OOF7UHT016 від 01.01.2016, шляхом підписання споживачем заяви-приєднання до умов договору, розміщеного на сайті оператора ГРМ.
На підтвердження вказаних обставин до позовної заяви додано копії відповідної заяви-приєднання №0940OOF7UHT016 від 01.01.2016 та тексту типового договору розподілу природного газу.
Оператор ГРМ зобов`язувався надати споживачу послуги з розподілу природного газу, а споживач зобов`язувався прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені договором. Обов`язковою умовою надання споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до розподільної системи оператора ГРМ. При вирішені всіх питань, що не обумовлені договором, сторони зобов`язуються керуватися Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газорозподільних систем (пункти 2.1., 2.2., 2.3 договору).
Відповідно до пункту 5.4 договору порядок визначення об`єму розподіленого споживачу і спожитого ним природного газу та надання звітності щодо спожитих об`ємів газу за розрахунковий період визначається відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та з урахуванням вимог цього договору.
Оператор ГРМ має право здійснювати контрольні знаття показань лічильника природного газу споживача. Оператор ГРМ зобов`язується не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу та формувати об`єм розподілу та споживання природного газу по споживачу за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань (пункт 5.5 договору). 
Оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення. Величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Споживач, що не є побутовим, оплачує замовлену потужність виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві - приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (пункти 6.1 – 6.4 договору).
Згідно з пунктом 6.6 договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата вартості послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок оператора ГРМ. У разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу у строк, що не перевищує 10 робочих днів з дня отримання письмової вимоги. Споживач має право здійснювати оплату за договором розподілу природного газу через банківську платіжну систему, онлайн – переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу оператора ГРМ та в інший не заборонений законодавством спосіб. 
У разі виникнення у споживача заборгованості за цим договором сторони можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до цього договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості. У разі відсутності графіка погашення заборгованості оператором ГРМ має право грошові кошти, отримані від споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення. Укладення сторонами та дотримання споживачем узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє споживача від виконання поточних зобов`язань за цим договором. У разі відсутності графіка погашення заборгованості або його недотримання чи несплати поточних платежів оператор ГРМ має право у порядку, визначеному цим договором, припинити або обмежити розподіл (споживання) природного газу на об`єкт споживача до повного погашення заборгованості (пункт 6.7 договору).
За приписами пункту 7.3 договору споживач зобов`язаний здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим договором, своєчасно повідомляти оператора ГРМ про всі зміни щодо персоніфікованих даних в заяві – приєднанні та/або позаштатної роботи комерційного вузла обліку (лічильника газу), не перешкоджати оператору ГРМ у здійсненні заходів щодо вдосконалення обліку природного газу для точності виміру обсягів розподілу та споживання природного газу, у тому числі встановлення засобів дистанційної передачі даних, установлення дублюючих засобів вимірювальної техніки чи монтажу окремих закладних частин для можливості їх встановлення за рахунок оператора ГРМ, забезпечувати безперешкодний та безплатний доступ на власні об`єкти чи земельну ділянку представникам оператора ГРМ за їх службовими посвідченнями для виконання ними службових обов`язків щодо забезпечення гарантованого рівня надійності, безпеки, якості та величини тиску природного газу, запобігання можливим витокам газу та недопущення аварійних ситуацій, зокрема для: перевірки, локалізації і ліквідації витоків газу та аварійних ситуацій, перевірки, повірки та/або експертизи комерційного вузла обліку (лічильника газу), а також перевірки показань лічильника газу, виконання робіт з припинення та відновлення газопостачання тощо, не допускати несанкціонованого відбору природного газу, забезпечити належну експлуатацію власних газових мереж відповідно до вимог кодексу газорозподільних систем та акта розмежування балансової належності й експлуатаційної відповідальності сторін, дотримуватися інших вимог цього договору та кодексу газорозподільних систем, на вимогу оператора ГРМ у десятиденний строк сплатити операторові ГРМ компенсацію за порушення, які передбачені пунктом 3 глави 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем.
Відповідно до пункту 12.1 договору договір укладено на невизначений строк. 
Рішенням господарського суду Київської області у справі №911/1564/22 за позовом АТ «Київоблгаз» до Комунального підприємства «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради про стягнення заборгованості за типовим договором розподілу природного газу №094000F7UHTO16 від 01.01.2016, позов задоволений частково та стягнуто з Комунального підприємства «Тетіївтепломережа» за період січень-червень 2022 року 956951,54 грн основного боргу та 71669,11 грн штрафних санкцій та судового збору.
19 жовтня 2023 року між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (далі – кредитор) та Комунальним підприємством «Тетіївтиепломережа» (далі – боржник) укладено договір №58Н810-2137-23 про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу.
Відповідно до пункту 1.1 договору про реструктуризацію боржник визнає заборгованість перед кредитором, яка утворилась за надані послуги з розподілу природного газу згідно з договором на розподіл природного газу №094200F7UHTO16 від 01.01.2016 в сумі 1099218,36 грн та зобов`язується її оплатити, на умовах, передбачених договором.
Кредитор надає боржникові розстрочку у погашенні заборгованості, зазначеної в пункті 1.1, за таким графіком (далі – Графік погашення заборгованості): 30.11.2023 – 183203,00 грн, 31.12.2023 - 183203,00 грн, 31.01.2024 - 183203,00 грн, 28.02.2024 - 183203,00 грн, 31.03.2024 - 183203,00 грн, 15.04.2024 – 183203,36 грн.
Відповідно до пункту 2.2.1 договору про реструктуризацію боржник зобов`язується своєчасно сплачувати платежі відповідно до графіку погашення заборгованості, вказаного в пункті 1.2 договору.
У разі несвоєчасного внесення або невнесення платежів відповідно до графіку погашення заборгованості боржник сплачує кредитору пеню у розмірі 0,2 % від суми боргу за кожен день прострочення платежу (пункт 3.1 договору про реструктуризацію).
Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за договором (пункт 5.1 договору про реструктуризацію). 
До матеріалів справи надано копію договору, який підписаний уповноваженими представниками обох сторін та скріплений відбитками їх печаток.
2. Аргументи позивача
Позивач обґрунтовує позовні вимоги невиконанням відповідачем грошових зобов`язань, так позивач вказує, що відповідач, станом на 31.08.2023, мав заборгованість перед позивачем за типовим договором розподілу природного газу №0942000F7UHT016 від 01.01.2016, всього на суму 2056169,90 грн, з якої борг у розмірі 956951,54 грн підтверджений рішенням суду у справі 911/1564/252, який був повністю сплачений відповідачем у період 20.11.2023 – 22.12.2023, а сплату решти - 1099218,36 грн, сторони погодили за договором №58H810-2137-23 про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу від 19.10.2023, з яких відповідач сплатив 402706,31 грн, залишок боргу - 696512,05 грн, у зв`язку з чим позивач звернувся з цим позовом до суду.
На основну суму заборгованості позивачем також нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати.
3. Аргументи відповідача
Відповідач вважає позовну заяву необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню з огляду таке.
Відповідачем 11.09.2023 було подано заяву про проведення перерахунку замовленої потужності, на який відповідач мав законне право, проте, такий перерахунок не був здійснений. У зв`язку зі зменшенням величини замовленої річної потужності комунальним підприємством, оператор газорозподільної мережі був зобов`язаний виконати перерахунок.
Також відповідач посилається на те, що вина відповідача у невчасному розрахунку за послуги з розподілу природного газу відсутня, оскільки фінансовий стан відповідача залежить та обумовлений сплатою дебіторської заборгованості за надання послуг населенням, якому надається послуги відповідачем.
Також відповідач у відзиві на позовну заяву заявляє суду клопотання про відмову у нарахованні штрафних санкцій на відповідача, у зв`язку із наявністю об`єктивних причин неможливості здійснення оплати відповідачем, оскільки відповідач:
- не є кінцевим споживачем, а купує послугу з розподілу природного газу для подальшого надання послуги з теплопостачання за регульованим тарифом для всіх категорій споживачів, і саме від вчасності та повноти розрахунків споживачів з відповідачем залежить вчасність та повнота виконання ним зобов`язань за договором;
- не може відключити споживачів від теплопостачання у разі наявності боргу, враховуючи воєнний стан у країні;
- не має дієвих заходів впливу на кінцевого споживача щодо оплати ним послуг;
- має значну заборгованість споживачів перед ним, а також відсутність компенсації різниці в тарифах з боку держави. 
4. Норми права, що підлягають застосуванню
Частина 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно з частинами 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Договором, згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 цього Кодексу).
Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Положеннями пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до вимог частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В силу вимог частини 1 статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про реструктуризацію боргу - це одна з форм реорганізації умов боргу, під час якої боржники і кредитори домовляються про відстрочення виплат заборгованостей, термін яких повинен наступити в певний період часу, а також про новий графік таких платежів.
Відповідно до пункту 5.1 договору про реструктуризації заборгованості від 19.10.2023 договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за договором. 
Суду не надано доказів дострокового розірвання договору про реструктуризацію заборгованості або доказів сплати коштів за ним, відтак, цей договір є чинним на час розгляду справи та породжує встановлені у ньому зобов`язання зі сплати заборгованості відповідача перед позивачем.
5. Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи
5.1. Щодо наявності заборгованості за договором.
19.10.2023 між Акціонерним товариство «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» та Комунальним підприємством «Тетіївтепломережа», з метою погашення заборгованості було укладено договір №58Н810-21317-23 про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу. 
Відповідно до пункту 1.1 договору про реструктуризацію боржник визнає заборгованість перед кредитором, яка утворилась за надані послуги з розподілу природного газу згідно з договором на розподіл природного газу №0942000F7UHTO16 від 01.01.2016 та зобов`язується її оплатити, на умовах передбачених договором.
Відповідно до пункту 1.2 договору кредитор надає боржникові розстрочку в погашені заборгованості, зазначеної в пункті 1.1 договору, за таким графіком: 30.11.2023 – 183203,00 грн, 31.12.2023 - 183203,00 грн, 31.01.2024 - 183203,00 грн, 28.02.2024 - 183203,00 грн, 31.03.2024 - 183203,00 грн, 15.04.2024 – 183203,36 грн.
Як вбачається з платіжних інструкцій, які надані позивачем до матеріалів справи, заборгованість за договором №58Н810-21317-23 про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу сплачена відповідачем у розмірі 402706,31 грн, отже, залишок заборгованості становить 696512,05 грн, а саме: за квітень 2024 року – борг 138636,37 грн, за травень 2024 року – 139468,92 грн, за червень 2024 року – 139468,92 грн, за липень 2024 року – 139468,92 грн, за серпень 2024 року – 139468,92 грн.
Відповідачем не надані суду обгрунтовані аргументи, доводи чи докази, які б спростовували чи заперечували вищезазначені обставини, доказів здійснення платежів за договором про реструктуризацію з оплати спірної заборгованості суду не надано, натомість, судом взято до уваги, що під час укладання договору про реструктуризацію сторони підтверджують наявність заборгованості та узгоджують її розмір, що є необхідною передумовою для проведення процедури реструктуризації, відтак, укладенням договору від 19.10.2023 №58Н810-21317-23 про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу, сторони підтвердили наявність заборгованості відповідача перед позивачем за договором про надання послуг та узгодили її розмір.
Подібний за змістом підхід застосований Верховним Судом у справі №911/19/19, постанова від 02.10.2020.
При цьому, доводи про відсутність боргу відповідача за типовим договором розподілу природного газу №0940OOF7UHT016 від 01.01.2016, зокрема, правовідносини сторін щодо перерахунку замовленої потужності у спірний період, за який виникла спірна у цій справі зоборгованість, мали б розглядатись до укладення договору №58Н810-21317-23 про реструктуризацію, а з огляду на встановлену статтею 204 Цивільного кодексу України презумпцію правомірності правочину, вказане не впливає на обов`язковість умов цього договору для сторін.
Додатково прийняття спірних послуг відповідачем підтверджується наданими до матеріалів справи актами наданих послуг, що погоджені обома сторонами. 
Зважаючи на вищевказане, суд вважає достатніми надані до матеріалів справи докази наявності заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 696512,05 грн.
Позивачем також заявлені до стягнення інфляційні втрати в розмірі 19594,28 грн, пеня у розмірі 86271,23 грн, 3% річних у розмірі 9779,80 грн. 
За положеннями частини 1 статті 199 Господарського кодексу України, чинного на час спірних правовідносин, виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до приписів статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно з частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до пункту 3.1 договору про реструктуризацію у разі несвоєчасного внесення платежів відповідно до графіку погашення заборгованості боржник сплачує кредитору пеню у розмірі 0,2% від суми боргу за кожен день прострочення платежу.
За результатом перевірки розрахунків позивача, суд дійшов до висновку, що заявлені до стягнення інфляційні втрати в розмірі 19594,28 грн та 3% річних у розмірі 9779,80 грн розраховані правильно, відтак, позовні вимоги, в цій частині, підлягають задоволенню повністю.
Стосовно розрахунку пені, то він здійснений позивачем надмірно, належним розміром пені є 86270,72 грн, відтак, ця позовна вимога підлягає частковому задоволенню у такому розмірі.
Одночасно, суд розглянув клопотання відповідача про зменшення судом неустойки в розмірі 99,9 відсотків та відмову судом у стягненні інфляційних втрат та трьох процентів річних та дійшов таких висновків.
Судом взяті до уваги об`єктивні причини неможливості здійснення відповідачем своєчасної оплати спірних послуг, з огляду на те, що відповідач не є кінцевим споживачем цих послуг, а купує послугу з розподілу природного газу для подальшого надання послуги з теплопостачання за регульованим тарифом для всіх категорій споживачів, від вчасності та повноти розрахунків яких з відповідачем залежить вчасність та повнота виконання ним зобов`язань за договором та наявністю значної заборгованості споживачів перед відповідачем, а також наявності різниці в тарифах, що не компенсовані відповідачу, та відсутності доказів значних збитків, що завдані позивачу, з огляду на що суд вбачає підстави для зменшення пені на 50%, оскільки нарахування неустойки прямо залежить від ступеню вини боржника, при цьому, доказів понесених збитків позивачем не надано.
Стосовно нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних судом враховано, що за статтею 625 Цивільного кодексу України їх нарахування має компенсаторний характер і не ставиться у залежність від вини боржника, при цьому, нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобовязання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання як спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляції та отриманні компенсації за неналежне виконання зобов`язань (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 19.06.2019 у справі №703/2718/16, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15), а правова природа правовідносин за статтею 625 Цивільного кодексу України: не є відповідальністю та/або санкціями, є способом компенсації втрат у звязку з неповерненням/невиплатою грошових коштів, є платою за користування грошовими коштами, нараховуються незалежно від вини боржника (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 06 червня 2012 року, провадження 6-49 цс12 та висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16).
Відтак, з урахуванням нарахування процентів річних у мінімальному розмірі, що встановлений законом та реальності знецінення належних до сплати коштів через інфляційні процеси протягом періоду несплати відповідачем спірної заборгованості, відмова від стягнення судом цих нарахувань чи їх зменшення у будь-якому розмірі порушить права позивача на компенсацію відповідних втрат та буде невиправданим щодо співвідношення інтересів обох сторін, при цьому, право на зменшення суду, за частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, надано виключно щодо неустойки, якими ані інфляційні втрати, ані три проценти річних не являються.
З огляду на вказане, заявлені до стягнення інфляційні втрати в розмірі 19594,28 грн та 3% річних у розмірі 9779,80 грн підлягають задоволенню повністю.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Інші доводи та докази сторін оцінені судом у сукупності з вищевикладеними та не наводяться у рішенні суду, позаяк не спростовують вказаних у рішенні висновків суду та не покладені судом в його основу.
6. Результати розгляду справи
6.1. Згідно із статтею 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно із статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Отже, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.
У справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), Трофимчук проти України (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Водночас, Верховний Суд зазначає, що такий висновок Європейського суду з прав людини звільняє суди від обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент скаржника, проте не свідчить про можливість взагалі ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2019 у справі № 910/7054/18 та від 12.02.2019 у справі № 911/1694/18).
6.2. Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи у їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
7. Розподіл судових витрат
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищевикладені обставини, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у розмірі 9745,88 грн покладається на відповідача (включно з частиною судового збору пропорційно розміру пені, на який її зменшено судом). 
Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
вирішив:
1. Позов (вх.№3820/24 від 17.10.2024) Приватного Акціонерного товариства "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «КИЇВОБЛГАЗ" до Комунального підприємства "ТЕТІЇВТЕПЛОМЕРЕЖА" Тетіївської міської ради про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
2. Стягнути з Комунального підприємства "ТЕТІЇВТЕПЛОМЕРЕЖА" Тетіївської міської ради (09801, Київська обл., Білоцерківський р-н, м. Тетіїв, вул. Соборна, буд. 19-А, код ЄДРПОУ 24879282) на користь Акціонерного товариства "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «КИЇВОБЛГАЗ" (08150, Київська обл., Фастівський р-н, м. Київ, вул. Тараса Шевченка, буд. 178, код ЄДРПОУ 20578072) 696512,05 (шістсот дев`яносто шість тисяч п`ятсот дванадцять гривень п`ять копійок) заборгованості за розподіл природного газу, 19594,28 грн (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто чотири гривні двадцять вісім копійок) інфляційних втрат, 43135,36 грн (сорок три тисячі сто тридцять п`ять гривень тридцять шість копійок) пені, 9779,80 грн (дев`ять тисяч сімсот сімдесят дев`ять гривень вісімдесят копійок) 3 % річних та 9745,88 грн (дев`ять тисяч сімсот сорок п`ять гривень вісімдесят вісім копійок) судового збору. 
3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
4. Витрати позивача зі сплати судового збору в частині 1 копійки (одна копійка) – залишити за позивачем.
5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 13.02.2026.

Суддя С.О. Саванчук