Справа № 355/584/26 
Провадження № 2/355/798/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2026 року Баришівський районний суд Київської області
у складі: головуючого-судді Чехова С.І.
за участю секретаря Котенко Л.О.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду селища Баришівка цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Куценко Наталії Володимирівни до Баришівської селищної ради про визнання права на спадкове майно.
ВСТАНОВИВ:
До суду звернувся представник позивача ОСОБА_1 адвокат Куценко Н.В. з позовною заявою, у якій просить визнати за позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , картка платника податків НОМЕР_1 , право на земельну частку (пай) розташовану на території Рудницького старостинського округу Броварського району Київської області, ділянка № НОМЕР_2 розміром 2,3700 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Свою позовну заяву представник позивача обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 . При житті ОСОБА_2 , 02 червня 2003 року склала заповіт, посвідчений секретарем Соколовою Л.Л. виконкому Рудницької сільської ради Баришівського району, згідно якого належні їй земельну частку (пай) та майновий пай, які знаходяться в с. Рудницьке Баришівського району заповіла позивачу – ОСОБА_1 .
Після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай), розташованої на території Рудницького старостинського округу Броварського району Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 2,57 умовних кадастрових гектарів, що підтверджується копією книги реєстрації сертифікатів, з якої вбачається, що на ім`я ОСОБА_2 був виданий сертифікат серії КВ № 0189015 від 14 липня 1997 року, довідкою, виданою Рудницьким старостинським округом про те, що згідно з протоколом розподілу паїв за гр. ОСОБА_2 числиться земельна ділянка № НОМЕР_2 , площею 2,37 га, розташована на території Рудницького старостинського округу Броварського району Київської області.
Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) ОСОБА_1 прийняла спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувшись до Баришівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.
Однак, на звернення позивача до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на земельну частку (пай), розташовану на території Рудницького старостинського округу Броварського району Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 2,57 умовних кадастрових гектарів, на яку мала право ОСОБА_2 згідно сертифікату серії КВ № 0189015 від 14 липня 1997 року, в нотаріальній конторі вона отримала відмову у зв`язку з відсутністю оригіналу сертифікату, який підтверджує право спадкодавця на спадкове майно.
З огляду на такі обставини нотаріусом було рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом.
Позивач ОСОБА_1 до підготовчого судового засідання не з`явилась, передала свої повноваження по справі представнику адвокату Куценко Н.В.
Представник позивача адвокат Куценко Н.В. до підготовчого судового засідання не з`явилася, однак 02 квітня 2026 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_3 , у якому вона просила справу слухати за її відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити.
Представник відповідача Баришівської селищної ради до підготовчого судового засідання не з`явився, однак у поданій 23 березня 2026 року заяві зазначив, що Баришівська селищна рада Броварського району Київської області не заперечує щодо позову та визнання права власності на спадкове майно. Просить розглянути справу без присутності представника Баришівської селищної ради Броварського району Київської області за наявними в матеріалах справи документами.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
За таких обставин, керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Дослідивши матеріали справи у повному обсязі, суд приходить до думки про можливе задоволення заявлених позовних вимог, оскільки:
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.
Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України слід, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України слід, що кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 13 ЦПК України слід, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За ст. 76 ЦПК України «Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються в тому числі і показаннями свідків.» 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).»
Докази які слід вважати належними та допустимими, а саме:
Копію паспорта, з якого слід, що позивач є громадянкою України.(а.с. 7)
Копію свідоцтва про смерть з якого слід, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 85 років. Місце смерті село Рудницьке, Баришівського району Київської області. (а.с. 6)
Копію сертифіката на право на земельну частку (пай) серія РН № 365923, з якого слід, що ОСОБА_2 на підставі рішення Баришівської районної державної адміністрації від 08 червня 2001 року № 181 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Прип`ять» розміром 2.57 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).(а.с. 13)
Інформацію старости Рудницького старостинського округу І. Бурзак від 12 березня 2026 року № 16, з якої слід, що згідно з протоколом про розподіл часток (паїв) за гр. ОСОБА_2 , померлою, ІНФОРМАЦІЯ_2 числиться земельна ділянка № НОМЕР_2 – 2.37 га, в т.ч. рілля – 2.37 га, яка закріплена за померлою на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0189015, виданого 14 липня 1997 року. Державний акт про право власності на земельну ділянку за життя ОСОБА_2 не виготовляла. (а.с. 12)
Відповідно до копії витягу з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються, під номером 149 міститься запис про сертифікат серії КВ № 0189015, виданого 14 липня 1997 року ОСОБА_2 , місце проживання власника сертифіката: с. Рудницьке, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах: 2.57. (а.с. 10-11)
З копії заповіту від 02 червня 2003 року, посвідченого секретарем виконкому Рудницької сільської ради Баришівського району Київської області Л.Л. Соколовою, слід, що ОСОБА_2 , жителька с. Рудницьке Баришівського району Київської області на випадок її смерті зробила таке заповітне розпорядження: належні їй земельна частка/пай та майновий пай, які знаходяться в с. Рудницьке Баришівського району заповіла ОСОБА_1 . (а.с. 8)
Як слід з копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 31751542 від 21 вересня 2012 року, Баришівською районною державною нотаріальною конторою 21 вересня 2012 року було зареєстровано спадкову справу № 53418193, номер у нотаріуса № 341, спадкодавець: ОСОБА_2 , дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 14).
Копію листа від 18 березня 2026 року за вих. № 263/02-14 завідувача Баришівської державної нотаріальної контори Н. Малиновської на ім`я ОСОБА_1 , з якого слід, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на земельну частку (пай), розташовану на території Рудницького старостинського округу Броварського району Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 2.57 умовних кадастрових гектарів, на яку мала право ОСОБА_2 згідно сертифікату серії КВ № 0189015 від 14 липня 1997 року, неможливо у зв`язку з відсутністю у позивача оригіналу сертифікату, який підтверджує право спадкодавця на спадкове майно. У зв`язку з такими обставинами запропоновано звернутися до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом (а.с. 17).
Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом НСА 521976 від 28 червня 2022 року, ОСОБА_1 видано свідоцтво на право на спадщину за заповітом на земельну частку/пай/у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Прип`ять» розміром 2,57 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, що належала померлій ОСОБА_2 , документом, що підтверджує право власності на яку є: Сертифікат на право на земельну частку/пай/серії РН № 365923, виданого Баришівською РДА 16 січня 2002 року і зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів 16 січня 2002 року за № 1076. (а.с. 9).
Судом досліджена копія спадкової справи № 341/2012 до майна померлої ОСОБА_2 , а саме: копію заяви ОСОБА_1 від 21 вересня 2012 року про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 ; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , копію довідки № 448 від 20 вересня 2012 року, виданої виконкомом Рудницької сільської ради Баришівського району Київської області ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 з 01.10.1961 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , копію Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 31751542 від 21 вересня 2012 року спадкової справи, копію заповіту ОСОБА_2 від 02 червня 2003 року, копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом НСА 521976 від 28 червня 2022 року, копію листа завідувача Баришівської державної нотаріальної контори Н. Малиновської від 18 березня 2026 року. (а.с. 37-46).
Згідно роз`яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року, при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм Цивільного Кодексу 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.
Згідно правових висновків Верховного Суду, висловлених у постанові від 01.11.2018 року про справі № 2-о-14/11 у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, відносини спадкування регулюються ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року й не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до статей 529-530 ЦК Української РСР.
Як слід з ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.
Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відповідно до п. 15 розділ Х Перехідних положень Земельного кодексу України слід, що право на земельну частку (пай), яке посвідчує сертифікатом, може бути успадковано.
Як слід з п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.
За п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування» слід, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що свідчить таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Згідно п. 2 п. 5 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.
Отже, як було встановлено судом, позивач ОСОБА_1 , будучи спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час оформлення спадкового майна отримала від нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), розташовану на території Рудницького старостинського округу Броварського району Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 2.37 умовних кадастрових гектарів, на яку мала право ОСОБА_2 згідно сертифікату серії КВ № 0189015 від 14 липня 1997 року, у зв`язку з відсутністю у позивача оригіналу сертифікату, який підтверджує право спадкодавця на спадкове майно.
Суд, оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що свідчить про таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай), позивач не відмовилася від прийняття спадщини за заповітом, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємця - позивача на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Куценко Н.В. законні та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України слід, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Представник позивача у своїх позовних вимогах не просила стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору під час подання позову до суду, з таких підстав питання стягнення судового збору судом не розглядалося.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,4,12,13,81,89,141,229,263-265 ЦПК України, ст.ст. 524, 534, 548, 549 ЦК УРСР (1963 року),-
ВИРІШИВ:
Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Куценко Наталії Володимирівни до Баришівської селищної ради про визнання права на спадкове майно, задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , картка платника податків НОМЕР_1 , право на земельну частку (пай) розташовану на території Рудницького старостинського округу Броварського району Київської області, ділянка № НОМЕР_2 розміром 2,3700 га цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом 30 днів.
Повний текст рішення складено 09 квітня 2026 року.

Суддя Баришівського
районного суду       С. І. Чехов