Справа № 450/5387/25  Провадження № 2-а/450/7/26 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2026 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого суддіДобош Н.Б.
при секретарі Хамуляк Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-
в с т а н о в и в :
представник позивача ОСОБА_1 – Осташевський А.М звернувся в суд з позовом, в якому просить скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України сержанта поліції Смутка І.Я. серії ЕНА № 6065219 від 01.11.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Свої позовні вимоги згідно мотивує тим, що оскаржуваною постановлю ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 425 грн. В оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 01.11.2025 року о 21:55 год. по вул. Кульпарківська -Трускавецька у м. Львові керував транспортним засобом без чинного страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, чим порушив п. 2.1 ґ ПДР – відсутність у водія поліса обов`язкового страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач вказує, що працівники поліції його безпідставно зупинили, будь-яких порушень ПДР він не вчиняв, підстав для його зупинки не існувало. Працівник поліції посилаючись на п. 3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», не зазначав конкретну підставу зупинку. Після цього працівник поліції відразу попросив надати документи, та позивач надав своє посвідчення водія, оскільки автомобіль йому не належав, а належав його товаришу, який знаходився поруч він попросив надати його інші документи, зокрема реєстраційні документи на автомобіль та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності він не надав. Після цього працівник поліції одразу склав постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП. При вручені постанови інспектор надав позивачу документ та вказав на дві графи, де йому необхідно розписатися. Однією з цих граф була графа, яка стосувалася роз`яснення вимог статті 268 КУпАП. При цьому працівник поліції не зачитав зміст цієї графи, не пояснив її значення та не роз`яснив жодного з прав, передбачених статтею 268 КУпАП. Натомість, працівник поліції обмежився загальною фразою про те, що позивач має розписатися за те, що така постанова складена і копія йому вручена. Інспектор умисно не акцентував увагу позивача на тому, що один з підписів стосується підтвердження роз`яснення процесуальних прав. Позивач, довіряючи представнику органу влади та не маючи юридичної освіти, розписався в обох графах, не усвідомлюючи, що одним із підписів він начебто підтверджує факт роз`яснення йому прав, яке фактично не відбулося. Позивач не усвідомлював, що підписується за роз`яснення йому процесуальних прав, які включають право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою адвоката тощо. Він обґрунтовано вважав, що підписується виключно за факт отримання копії постанови, про що йому прямо повідомив інспектор. Вважає, що це є грубим порушенням не лише процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а й конституційного права на захист (стаття 59 Конституції України). Таким чином, наявність підпису позивача в постанові, отриманого шляхом введення його в оману, не може підтверджувати дотримання вимог статті 268 КУпАП. Навпаки, спосіб отримання такого підпису свідчить про свідоме ухилення інспектора від виконання свого обов`язку щодо реального забезпечення процесуальних прав особи,яка притягається до адміністративної відповідальності. Це є грубим порушенням процедури розгляду справи та підставою для визнання постанови незаконною. На підставі наведеного, просить позовні вимоги задоволити.
Представник відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції подав відзив на позовну заяву в якому щодо задоволення позовних вимог заперечив. Вказав, що відповідно до п. 2.4 «а» ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. Відповідно до пункту 2.1 (ґ) ПДР України, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`явити поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Зазначає, що з пояснень самого позивача вбачається, що 01 листопада 2025 року близько о 21:55 він керував автомобілем BMW 328i, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Кульпарківській – Трускавецькій у м. Львові, після чого був зупинений працівниками поліції. При цьому позивач прямо вказує, що працівник поліції повідомив йому підставу зупинки — пункт 3 частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію». На вимогу працівника поліції про надання документів, він надав лише посвідчення водія, а реєстраційні документи на автомобіль були надані іншою особою — власником транспортного засобу, який перебував поруч. Водночас поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наданий не був, що позивач прямо пояснює тим, що такого поліса він не мав. Окрім визнання позивачем факту відсутності поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, представником відповідача додатково здійснено перевірку інформації щодо наявності такого поліса у встановленому законом порядку, зокрема у єдиній централізованій базі даних Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) щодо транспортного засобу, яким керував позивач на момент зупинки. За результатами вказаної перевірки встановлено, що станом на дату та час вчинення адміністративного правопорушення відомості про чинний поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відсутній, що додатково підтверджує обґрунтованість висновків працівника поліції, викладених у постанові у справі про адміністративне правопорушення. За таких обставин доводи позивача зводяться не до заперечення факту правопорушення, а до намагання уникнути адміністративної відповідальності шляхом оскарження правомірності дій поліцейського щодо зупинки транспортного засобу. У сукупності наведені обставини свідчать про безпідставність позовних вимог та відсутність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю, розгляд справи здійснювати без участі сторони відповідача.
Позивач та його представник в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та заяві про зміну підстав позову просили такі задоволити. У судовому засіданні позивач вказав, що разом з другом заїхали на заправку. До них підійщли працівники поліції і попросили документи. Позивач надав усі документи, власник автомобіля запевняв його, що у нього є наявний страховий поліс, але працівникам поліції такий не надав. Автомобіль був ще на червоних номерах. Просив позовні вимоги задоволити.
Представник відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників процесу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову виходячи із наступного.
За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (ч.1 ст.7 КУпАП).
Встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6065219 від 01.11.2025 року, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425, 00 гривень.
Відповідно до даної постанови вбачається, що 01.11.2025 року о 21:55 год. у м. Львів по вул. Кульпарківська-Трускавецька, водій керував транспортним засобом без чинного страхового полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або без чинного внутрішнього електронного договору обовячзкового страхування у візуальній формі страхового поліса, чим порушив вимоги п.п. 2.1. ґ ПДР.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353 встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР).
Відповідно до п.п. 2.1 ґ водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат "Зелена картка" (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".
Згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП, відповідальність за цією статтею настає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. У свою чергу, належним доказом правопорушення є зокрема фото або відеофіксація вчиненого правопорушення.
В оскаржуваній постанові зазначено, що 01. 11. 2025 о 21:55 год. у м. Львів по вул. Кульпарківська-Трускавецька, водій керував транспортним засобом без чинного страхового полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса 
Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів i технічних засобів, що мають функції фото- i кінозйомки, відеозапису, засобів фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.
Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.
Частиною 3 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Відповідно до п.7 вказаної постанови, до неї не додаються жодні докази правопорушення зокрема фото або відеофіксація вчиненого правопорушення. 
Крім цього до відзиву на позовну заяву не долучені докази зокрема відеозаписи чи інші належні та допустимі докази які підтверджують причину зупинки водія ОСОБА_1 на виконання приписів ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», на які покликається представник відповідача у відзиві. 
Відповідно до положень ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у випадках, передбачених ст.35 Закону, зокрема, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України. Зазначені дані, не зафіксовані та не підтверджують правомірність зупинки (ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію»), а тому всі інші (похідні) докази є недопустимими .
Так, ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення.
При цьому, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративних правопорушень.
Враховуючи наведене, відсутність доказів порушення позивачем вимоги ПДР, суд приходить до висновку про неправомірність вимоги посадової особи відповідача до позивача про пред`явлення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Тобто, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.
З урахуванням зазначеного, доводи відповідача стосовно правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності та вимога пред`явити поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є необґрунтованим, оскільки у відповідача були відсутні підстави для зупинки позивача, а відповідно і підстави для перевірки наявності у нього вищезазначених документів.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15.03.2019 по справі № 686/11314/17.
Згідно із ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Із урахуванням викладених вище обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 72, 77, 79, 246, 250, 286 КАС України, ст. ст. 7, 17, 18, 251, 254-257, 280, 288, 293 КУпАП, суд,-
у х в а л и в :
Позовні вимоги ОСОБА_1 , - задоволити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6065219 від 01.11.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за 1 ст. 126 КУпАП,- закрити.
Стягнути з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 605,60 гривень.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя	Н.  Б.  Добош