ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2/381/415/26
381/7189/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

19 лютого 2026 року Фастівський міськрайонний суд Київської області
в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,
за участю секретаря: Омельчук С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Фастові Київської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, - 

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2025 року представниця позивача звернулася з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заявлених позовних вимог стверджувала, що 21 березня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», як первісним кредитором, та ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено кредитний договір № 928168046.
Відповідно до умов укладеного договору кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 5 000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти, на умовах та у порядку, визначені договором. Договором визначено термін повернення відповідачем кредиту та нарахованих процентів, однак у вказаний термін відповідач кредитні кошти не повернув, проценти не сплатив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
В подальшому, внаслідок укладення договорів факторингу, право вимоги за вказаним договором перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», а згодом і до позивача, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».
Відповідно до договорів факторингу позивач, як новий кредитор, набув право вимоги заборгованості за кредитним договором№ 928168046 від 21.03.2019.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників, позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договоромв сумі 11 810,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 6 810,00 грн. - заборгованість за відсотками.
На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як нового кредитора.
З урахуванням викладеного, позивач, діючи через свою уповноважену представницю, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором№ 928168046 від 21.03.2019у сумі 11 810,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 6 810,00 грн. - заборгованість за відсотками, а також судові витрати в сумі 3 028,00 грн.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано від ТОВ «Таліон Плюс» зазначену в позовних вимогах інформацію, а саме: докази перерахування коштів за договором на рахунок відповідача, з зазначенням реквізитів рахунку відповідача та детальні розрахунки заборгованості.
Витребувані докази постановлено направити на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області та роз`яснено наслідки невиконання ухвали суду.
У зв`язку із тим, що відповідачем вимоги ухвали суду від 17.12.2025 виконано не було, витребувані докази до суду не надано та не повідомлено про неможливість їх подання, розгляд справи було відкладено на 19.02.2026 року.
Учасникам справи було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
Представник позивача в позовній заяві зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач, належним чином повідомлявся судом про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Крім того, відповідача було повідомлено шляхом оголошення на офіційному веб-сайті Судова влада України.
Проте, відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Ознайомившись зі змістом позову, та дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд вважає встановленими наступні обставини справи.
Зокрема, судом встановлено, що 21 березня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», як первісним кредитором, та ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено кредитний договір № 928168046 (а. с. 4-5, зворот).
Позивачем стверджується, що між товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» та товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» було укладено договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року.
03 січня 2019 року між ТОВ «Таліон Плюс» та позивачем укладено договір факторингу №20190103.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
Вбачається, що кредитний договір № 928168046 був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем 21 березня 2019 року.
Договір факторингу № 28/1118-01, на який посилається позивач, був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28 листопада 2018 року.
Таким чином, договір факторингу, за яким як зазначає позивач від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 928168046 від 21 березня 2019 року до ТОВ «Таліон Плюс», був укладений до дати укладення кредитного договору.
Вбачається, що позивачем доказів на підтвердження наявності права вимоги до відповідача за кредитним договором № 928168046 від 21 березня 2019 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем, суду не надано. 
Далі, суд зазначає, що ухвали суду про витребування документів, що безпосередньо стосуються предмету спору – доказів перерахування грошових коштів на рахунок відповідача та детальні розрахунки заборгованості за кредитним договором №928168046 від 21.03.2019 року не виконано, витребувані докази до суду не надано та не повідомлено про неможливість їх подання.
Відповідно до частин шостої, сьомої статті 84 ЦПК України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.
Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.
Проте в матеріалах справи відомості про виконання ухвали суду про витребування доказів відсутні, як відсутнє і офіційне на адресу суду повідомлення відповідача про неможливість подати витребувані докази з зазначенням причин.
Відповідно до частини десятої статті 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.
У постанові Великої Палати Верховного від 18 березня 2020 року у справі№ 129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).
Враховуючи зазначене, суд не може погодитись з наданим позивачем розрахунком заборгованості, оскільки він не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, нарахування процентів відповідно до укладеного договору на умовах, які вказані в позовній заяві, також не відображає інформацію про здійснення чи не здійснення відповідачем будь-яких проплат за кредитним договором.
Крім цього, позивач надав документ з назвою «Витяг з Реєстру боржників №7 до договору факторингу № 20190103 від 03.01.2019».
Проте, фактично даний документ не є витягом з реєстру боржників, оскільки є аркушем паперу, на якому позивач надрукував певну інформацію, яка, на його думку, відповідає інформації, наявній в реєстрі боржників, що є додатком до договору факторингу.
Іншими словами зазначені документи є лише твердженням позивача, яке підлягає доведенню на загальних підставах.
Суд враховує, що вказаний «Витяг» створено позивачем одноосібно .
Також ці документи не є копією оригінального реєстру прав вимоги, який мав бути підписаний обома сторонами правочину.
Водночас за умовами укладених договорівпро відступлення права вимоги передбачено, що клієнт зобов`язаний відступити фактору права вимоги зазначені у відповідному Реєстрі боржників.
Однак таких реєстрів боржників позивач суду разом з позовною заявою не надав.
Також, суд звертає увагу, що наданий позивачем договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року укладений між первинним кредитором, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» містить лише першу та останню сторінку договору.
За цих обставин суд вважає, що позивач не довів наявність у відповідача заборгованості та права вимоги до відповідача за вказаним договором кредиту у розмірі зазначеному у цих документах та позові.
Додатки до позовної заяви без банківської виписки з особового рахунку відповідача та без детального розрахунку не підтверджують правильності нарахування процентів за кредитним договором, факту наявності у відповідача боргу за невиконаним зобов`язанням по кредитному договору.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача).
Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду.
Він нівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.
Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.
З огляду на це суд висновує, що додані позивачем до позовної заяви документи не є належними, достатніми та допустимими доказами в справі на підтвердження факту передачі права вимоги позивачу як новому кредитору за кредитними договорами, укладеними відповідачем з первісними кредиторами.
Вказані обставини свідчать про те, що позивач не довів факт відступлення йому первісним кредитором права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, про стягнення заборгованості за яким позивач подав цей позов.
Як наслідок позивач не довів право вимоги за цим договором до відповідача, незалежно від доведеності позовних вимог по суті.
Вказані обставини свідчать про те, що позивач не довів вказану обставину та як наслідок позивач не довів обгрунтованість позовних вимог.
За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення цього позову.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи результат вирішення цієї справи розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 928168046 від 21.02.2023. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідно до статті 283 ЦПК України відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Суддя     Л.М.Ковалевська