П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 563/578/24
Провадження № 22-ц/4815/375/26

Головуючий у Корецькому районному суді 
Рівненської області: суддя Загородько Н.А.
Рішення суду першої інстанції 
(повний текст) ухвалено:
18 листопада 2025 року
у м. Корець Рівненської області
без фіксування судового засідання 
звукозаписувальними технічними засобами

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" – адвоката Усенка Анатолія Миколайовича на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 18 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Акціонерного товариства Страхова компанія "Країна" про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, 
в с т а н о в и в:
У квітні 2024 року в суд звернулися ОСОБА_4 і ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою (далі – ДТП) і до Акціонерного товариства Страхова компанія "Країна" (далі – АТ "СК "Країна" або страховик) про відшкодування моральної шкоди, завданої ДТП, та витрат на лікування.
Мотивуючи вимоги, позивачами вказувалося, що 29 жовтня 2020 року близько 01 год. 07 хв. в с. Самостріли на автодорозі Київ-Чоп, 279 км, водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом "Mercedes-Benz Vito", реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив зіткнення зі службовим автомобілем працівників поліції "Mitsubishi Outlander 4603". ДТП відбулося внаслідок неврахування безпечної швидкості руху та недотримання безпечної дистанції, через що транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків, чим ОСОБА_3 порушив вимоги п.п.. 12.1, 12,3, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху та ним вчинено адміністративне правопорушення, передбачене cт. 124 КУпАП. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час ДТП отримали травми. Постановою слідчого СВ Корецького ВП ГУНП в Рівненській області від 11 грудня 2020 року кримінальне провадження № 1202018014000286 від 29 жовтня 2020 року закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. 
Постановою Корецького районного суду Рівненської області від 23 лютого 2022 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Постановою Рівненського апеляційного суду від 24 листопада 2023 року постанову Корецького районного суду Рівненської області залишено без змін. 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № АР/4465195 від 22 травня 2020 року в АТ "СК "Країна" з лімітом відповідальності на суму 260 000 гривень за шкоду, завдану життю. Звертали увагу, що 27 жовтня 2023 року звернулися до страховика про виплату страхового відшкодування, однак їм було відмовлено з підстав пропущення трирічного строку для звернення. 
Вважали, що з АТ "СК "Країна" слід стягнути витрати на лікування, що становлять для ОСОБА_2 - 4 223, 31 гривні, ОСОБА_1 - 7 560, 61 гривні, 211, 17 гривень страхового відшкодування за моральну шкоду ОСОБА_2 та 378, 03 гривні страхового відшкодування за моральну шкоду ОСОБА_1 .
З ОСОБА_3 просили стягнути моральну шкоду в розмірі 19 788, 83 гривні на користь ОСОБА_2 та в розмірі 19 621, 97 гривень на користь ОСОБА_1 .
Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 18 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 15 000 гривень. 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 15 000 гривень. 
Стягнуто з АТ "СК "Країна" на користь ОСОБА_1 витрати на лікування в розмірі 6 872, 60 гривень та 339, 13 гривень моральної шкоди.
Стягнуто з АТ "СК "Країна" на користь ОСОБА_2 витрати на лікування в розмірі 4 218, 76 гривень та 210, 90 гривень моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 2 422, 40 гривень.
Стягнуто з АТ "СК "Країна" на користь держави судовий збір в розмірі 2 422, 40 гривень.
У поданій через свого представника – адвоката Усенка А.М. апеляційній скарзі АТ "СК "Країна", вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у неповноті з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права, просить його скасувати і відмовити у задоволенні позову.
Обґрунтовуючи її, зазначалося про неврахування судом того, що законодавством чітко визначено порядок, умови та підстави виплати страхового відшкодування, а саме протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП страховику, з переліком документів, які мають бути долучені до заяви (пункти 35.1, 35.2 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів"). Виключно після отримання страховиком заяви про страхове відшкодування у нього виникає обов`язок щодо прийняття рішення у страховій справі. При цьому повідомлення про ДТП є іншим документом за своєю природою, у зв`язку із отриманням якого у страховика не виникає обов`язку здійснити виплату страхового відшкодування.
Вважає, що суд залишив поза увагою те, що відповідно до п. 7 накладної служби кур`єрської доставки "GrandEX" №2260861 датою отримання заяв позивачів зазначено "12 грудня 2023 року", тобто поза межами трирічного строку з моменту ДТП. Ця обставина є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (п. 37.1.4 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Листом №1394/23 від 12 березня 2024 року АТ "СК "Країна" повідомлено ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про відмову у виплаті страхового відшкодування.
На думку заявника, позивачі при зверненні до суду не покликалися на те, що незвернення до страховика було обумовлене обставинами, які не залежали від його дій, та ним було здійснено розрахунок розумних, необхідних і достатніх заходів щодо такого відшкодування. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог або заперечень. Тому вчасне звернення до страховика із заявами про страхове відшкодування залежало виключно від власного бажання та волевиявлення позивачів, що з невідомих причин зроблено не було, а, отже, відсутні підстави для стягнення страхового відшкодування з АТ "СК "Країна" у судовому порядку.
З огляду на наведене судом не враховано висновків Верховного Суду у постановах 14 червня 2018 року у справі №357/9466/15-к, від 12 грудня 2018 року у справі №641/8243/14-ц, від 08 лютого 2018 року у справі №233/6322/15-ц, від 19 грудня 2018 року у справі №761/8048/16-ц, а також Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15, від 05 червня 2018 року у справі №910/7449/17, від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17. Щодо недодержання норм процесуального права судом, заявником стверджується про порушення вимог ст.ст. 78, 89, 214 ЦПК України та роз`яснень пунктів 8, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі".
Іншими учасниками справи рішення суду першої інстанції не оскаржувалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Згідно зі ст.ст. 263, 367 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як з`ясовано судом, 29 жовтня 2020 року близько 01 год. 07 хв. в с. Самостріли на автодорозі Київ-Чоп, 279 км, водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом "Mercedes-Benz Vito", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив зіткнення зі службовим автомобілем працівників поліції "Mitsubishi Outlander 4603", не вибравши безпечної швидкості руху, не дотримавшись безпечної дистанції, внаслідок чого обидва транспортні засоби одержали механічні пошкодження та було завдано матеріальних збитків, чим порушено вимоги п.п.. 12.1, 12,3, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху.
Постановою слідчого СВ Корецького ВП Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області від 11 грудня 2020 року кримінальне провадження № 12020180140000286 від 29 жовтня 2020 року закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
Постановою Корецького районного суду Рівненської області від 23 лютого 2022 року у справі №563/1234/20, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 24 листопада 2023 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 під час керування автомобілем марки "Mercedes-Benz Vito", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в АТ «СК «Країна» відповідно до страхового полісу АР /4465195, який був чинний протягом часу із 31 травня 2020 року по 30 травня 2021 року. Ліміт страхового відшкодування склав 260 000 гривень за шкоду, завдану життю та здоров`ю, за одного потерпілого.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 15 серпня 2023 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_5 під час реєстрації одруження змінила прізвище на " ОСОБА_6 ".
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до АТ "СК "Країна" із заявами про відшкодування шкоди 27 жовтня 2023 року, що підтверджується накладною №2260861 від 27 жовтня 2023 року.
12 березня 2024 року страховиком відмовлено позивачам у виплаті страхового відшкодування, адже відповідну заяву ними подано 12 грудня 2023 року, тобто після спливу трирічного строку з дня ДТП.
Вважаючи, що їхні суб`єктивні цивільні права порушуються АТ "СК "Країна", у квітні 2024 року в суд звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою (далі – ДТП), і до Акціонерного товариства Страхова компанія "Країна" (далі – АТ "СК "Країна" або страховик) про відшкодування моральної шкоди, завданої ДТП, та витрат на лікування.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із часткової доведеності та обґрунтованості вимог позивачів, оскільки трирічний строк звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування на день подання цієї заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 27 жовтня 2023 року пропущено не було.
Оскільки підтвердженими матеріалами справи є розміри моральної шкоди, завданої  ОСОБА_3 кожному з позивачів, в сумі по 15 000 гривень, тому з нього стягнуто саме цю суму на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . 
Щодо витрат на лікування відповідачів, то встановленими є суми у 6 872, 60 гривень для ОСОБА_1 і 4 218, 76 гривень – Полюховича. Ці суми стягнуто із АТ "СК "Країна" на їхню користь, а також 339, 13 гривень моральної шкоди – ОСОБА_1 та 210, 90 гривень – ОСОБА_2 .
З такими висновками погоджується колегія суддів.
Згідно з пунктом 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров?ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що «аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв?язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності (пункт 135). У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку (пункт 136). Отже, пропуск річного строку на звернення потерпілого із заявою про виплату страхового відшкодування не має наслідком втрати ним права на звернення до суду в межах строку позовної давності, проте таке право потерпілого може бути захищено судом виключно у тому випадку, коли він доведе, що зі свого боку вживав дій, спрямованих на отримання страхового відшкодування, пропуск річного строку мав місце через незалежні від потерпілого причини».
Тобто Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред?явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності. 
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, за якими страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування при настанні цивільно-правової відповідальності страхувальника та/або особи, відповідальність якої застрахована, такий страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду. У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Згідно із п. 24.1 ст. 24, ст.ст. 25, 261 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, у зв?язку з лікуванням потертілого відшкодовуються обгрунтовані витрати, пов?язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному зак охорони здоров?я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придба лікарських засобів.
У зв?язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються неотримані доходи за підтверджений відповідн закладом охорони здоров?я час втрати працездатності. Страховиком відшкодовуєть потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров?я під час дорожньо-транспортн пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров?ю.
Суд попередньої інстанції, взявши до уваги надані позивачами письмові докази – відповідні квитанції, заперечення та розрахунки сторін, дійшов правильного висновку, що стягненню зі страховика підлягають витрати на лікування ОСОБА_1 в розмірі 6 872, 60 гривень та 339, 13 гривень моральної шкоди, а на користь ОСОБА_2 - витрати на лікування в розмірі 4 218, 76 гривень та 210, 90 гривень моральної шкоди.
Норми статті 1188 ЦК України передбачають, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;
2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;
3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Статтею 1167 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Отже, обов`язок відповідача як володільця транспортного засобу щодо відшкодування моральної шкоди має місце незалежно від наявності його вини у вчиненні ДТП.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
У постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 496/1691/19 зроблено висновок, що тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання "особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав". Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20).
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц зазначала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 вказується, що у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування:
(а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок;
(б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.
Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування.
Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягали ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги частково.
Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск ОСОБА_2 і ОСОБА_1 трирічного строку для звернення до страховика, то з ними не можна погодитися.
Так, позивачі звернулися до АТ "СК "Країна" із заявами про відшкодування шкоди 27 жовтня 2023 року, що підтверджується накладною служби кур`єрської доставки "GrandEX" №2260861 від 27 жовтня 2023 року. При цьому перебіг трирічного строку на звернення із заявою до страховика у них закінчувався 29 жовтня 2023 року. 
Між тим, заявник наполягає, що днем їх звернення із відповідною заявою є 12 грудня 2023 року, тобто день отримання поштовою кореспонденцією заяв безпосередньо АТ "СК "Країна".
Відповідно до ст.ст. 251-255 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.
Отже, колегія суддів зауважує на помилковості обчислення автором апеляційної скарги перебігу строку на звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, адже документально підтвердженою датою направлення відповідної поштової кореспонденції ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є 27 жовтня 2023 року (а.с. 3).
Не заслуговують на увагу покликання представника АТ "СК "Країна" – адвоката Усенка А.М. про недодержання судом норм процесуального права.
Так, згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове вирішення цивільно-правового спору, АТ "СК "Країна" надано не було, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом не було їх здобуто.
При цьому встановлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
Спростовуються правильністю висновків суду і посилання про помилкове застосування норм матеріального права, а також хибну оцінку обставин справи.
Не погоджується апеляційний суд і з твердженнями про незастосування судом висновків Верховного Суду у постановах 14 червня 2018 року у справі №357/9466/15-к, від 12 грудня 2018 року у справі №641/8243/14-ц, від 08 лютого 2018 року у справі №233/6322/15-ц, від 19 грудня 2018 року у справі №761/8048/16-ц, а також Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15, від 05 червня 2018 року у справі №910/7449/17, від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, оскільки спірні правовідносини та права і обов`язки, які були предметом перегляду Верховним Судом, відрізняються між собою обставинами справи, правовою природою і характеристиками, тобто не є релевантними та подібними. 
В решті доводи про хибність оскаржуваного рішення колегією суддів також відхиляються як необґрунтовані.
З приводу заяви представника страховика – адвоката Усенка А.М. про проведення за його участю відеоконференції у всіх судових засіданнях за допомогою системи "EasyCon" поза межами приміщення суду, то звертається увага на таке.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.
Між тим, ухвалою Рівненського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року справу призначено до розгляду на 14 год. 45 хв. 17 березня 2026 року в приміщенні апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників) справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у спарві матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, заява до задоволення не підлягає.
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Іншими учасниками справи рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, а спонукань для виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено. Тому в іншій частині воно апеляційним судом не переглядалося.
Мотивом для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" – адвоката Усенка Анатолія Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Корецького районного суду Рівненської області від 18 листопада 2025 року– без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич
Судді: С.В.Боймиструк

Н.М.Ковальчук