ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/12697/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Шепелюка В.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання незаконним та скасування рішення об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформленого протоколом від 22 вересня 2025 року №6, про зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 та членів його сім`ї; зобов`язання поновити ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирному обліку в м. Луцьку з 22 вересня 2025 року.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що з 13 січня 2011 року по 25 березня 2021 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та на момент звільнення мав загальну вислугу років – 26 років 07 місяців 24 дні. У період з 26 лютого 2022 року по 20 березня 2024 року проходив військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , загальна вислуга років у Збройних Силах України становить 28 років 07 місяців 18 днів. З 09 червня 2023 року разом з членами сім`ї був зарахований на облік осіб для поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання при ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зазначив, що 22 вересня 2025 року рішенням об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 (протокол №6), його зі складом сім`ї знято з квартирного обліку при ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв`язку зі звільненням військовослужбовця з військової служби відповідно до підпунктом “к” пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”. 
Позивач таке рішення вважає протиправним, оскільки звільнення з військової служби в запас не є підставою для зняття з квартирного обліку.
З наведених підстав просив позов задовольнити.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
ІНФОРМАЦІЯ_2 у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.
Згідно із частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У поясненнях на позов відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні (а.с.24-26).
Дослідивши письмові докази, перевіривши доводи позову, суд встановив такі обставини.
Не є спірною та обставина, що позивач ОСОБА_1 у періоди з 13 січня 2011 року по 25 березня 2025 року, з 26 лютого 2022 року по 20 березня 2024 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 ; з 20 березня 2024 року звільнений з військової служби в запас за пунктом “г” пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) – один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років); вислуга років станом на 25 березня 2021 року – 26 років 07 місяці 24 дні, станом на 20 березня 2024 року – 28 років 08 місяців 18 днів (а.с.15-16).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 26 квітня 2022 року №121 затверджено рішення житлової комісії Військової частин НОМЕР_1 , зазначене в протоколі житлової комісії від 26 квітня 2022 року №53, про виключення зі списків осіб, які потребують поліпшення житлових умов при Військовій частині НОМЕР_1 , капітана запасу ОСОБА_1 у зв`язку зі зміною місця постійної дислокації Військової частин НОМЕР_1 та внесення змін до відомчого обліку Міністерства оборони України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Тут же зазначено, що ОСОБА_1 перебував в загальній черзі для отримання житла з 28 червня 2012 року, в першочерговій черзі як учасник бойових дій з 06 листопада 2015 року. Склад сім`ї 4 особи: дружина ОСОБА_2 , 1982 року народження, син ОСОБА_3 , 2007 року народження, син ОСОБА_4 , 2017 року народження (а.с.10).
Як слідує з витягу протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09 червня 2023 року №9, який затверджений наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13 червня 2023 року №126, капітана запасу ОСОБА_1 зі складом сім`ї 4 особи (він, дружина 1982 року народження, син 2007 року народження, син 2017 року народження) включено в загальну чергу при ІНФОРМАЦІЯ_4 з 28 червня 2012 року та в першочергову чергу з 06 листопада 2015 року (а.с.11-12). 
Рішенням об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформленим протоколом №6 від 22 вересня 2025 року, капітана запасу ОСОБА_1 , 1977 року народження, зі складом сім`ї 4 особи (він, дружина ОСОБА_2 1982 року народження, син ОСОБА_3 2007 року народження, син ОСОБА_4 2017 року народження) знято з квартирного обліку осіб, які перебувають у черзі на одержання житлових приміщень для постійного проживання при ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку зі звільненням військовослужбовця з військової служби відповідно до пункту “к” пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, в редакції Закону, чинної на момент звільнення, яка власне, не передбачала права залишення звільнених військовослужбовців на квартирному обліку (а.с.13). Вказане рішення затверджене наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 22 вересня 2025 року №251-агд (а.с.14).
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Як передбачено частиною першою статті 9 Житлового кодексу України (далі – ЖК України) громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Приписами статті 37 ЖК України облік передбачено, що потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв`язку з виходом на пенсію.
Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється цим Кодексом та законодавством України (стаття 38 ЖК України).
Відповідно до положень статті 43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі – Закон №2011-ХІІ) , який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з абзацом першим пункту 1 статті 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абзацу четвертого пункту 1статті 12 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Згідно з абзацом першим пункту 9 статті 12 вказаного Закону військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла.
На виконання приписів статті 12 Закону №2011-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі – Порядок №1081), який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, розвідувальних органів, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.
Пунктом 3 Порядку №1081, зокрема, визначено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством.
Згідно з пунктом 22 Порядку №1081 облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.
Відповідно до пункту 29 цього ж Порядку військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі звільнення з військової служби в запас за станом здоров`я або у разі, коли вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку із скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів у разі неможливості їх використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі розформування військової частини - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла.
Пунктом 30 Порядку №1081 регламентовано, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством.
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а, отже, і на залишення на обліку до отримання ними житла.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24 вересня 2021 у справі №748/303/20.
З метою вдосконалення забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі – Інструкція №380).
Відповідно до пунктів 2, 4, 5 розділу І Інструкції №380 забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок: новозбудованого, вивільненого або придбаного житла; надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця); переобладнання нежилих приміщень фонду Міноборони у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами). Військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Військовослужбовці мають право здати отримане за рахунок Міноборони постійне житло або рівнозначне житло, яке відповідає санітарно-технічним вимогам, у населених пунктах, регіонах, в яких воно було отримане, та за умови потреби Міноборони в такому житлі із подальшим правом на забезпечення житлом від Міноборони у встановленому законодавством порядку.
Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 (складом сім`ї 4 особи) було зараховано на облік осіб для поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного користування при ІНФОРМАЦІЯ_4 та включено в загальну чергу ІНФОРМАЦІЯ_4 з 28 червня 2012 року, в першочергову чергу з 06 листопада 2015 року.
Станом на час звільнення позивача з військової служби (20 березня 2024 року) календарна вислуга на військовій службі становила 28 років 08 місяців 18 днів (пільгової немає).
Оскаржуваним рішенням позивача зі складом сім`ї (4 особи) знято з квартирного обліку осіб, які перебувають у черзі на одержання житлових приміщень для постійного проживання при ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв`язку із звільненням військовослужбовця з військової служби відповідно до пункту “к” пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (а.с.13).
Натомість згідно з пунктом 30 Порядку №1081 військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.
Наведений пункт Порядку №1081 не містить вичерпних підстав для зняття військовослужбовця з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, оскільки передбачає можливість зняття особи з обліку й в інших передбачених законодавством випадках.
Однак, у спірному випадку підставою для прийняття відповідачем рішення про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку ІНФОРМАЦІЯ_5 слугував факт звільнення позивача з військової служби, що у свою чергу відповідно до вищевказаних положень, на переконання суду, не є правовою підставою для прийняття оскаржуваного рішення.
Зокрема, зняття позивача разом із сім`єю з квартирного обліку не узгоджується з положеннями абзацу першого пункту 9 статті 12 Закону №2011-ХІІ, відповідно до якого при звільненні з військової служби в запас і наявності на час звільнення вислуги військової служби не менше 20 років, особи залишаються на квартирному обліку у військовій частині до одержання житла, а також з нормами пункту 3 Порядку №1081, яким встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.
Наведена норма гарантує військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей право на отримання житла, а, отже, і на залишення на обліку до отримання ними житла, у тому числі і в разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку.
Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла або відповідної грошової компенсації.
Такі висновки суду відповідають правовим позиціям, які викладені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі №460/6032/18, від 29 червня 2021 року у справі №473/3528/18, від 06 жовтня 2021 року у справі №591/7332/18, та зводяться до того, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на квартирному обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку і з інших підстав, за виключенням випадків, передбачених пунктом 30 Порядку.
Отже, враховуючи те, що на час звільнення у запас позивач мав вислугу на військовій службі 20 років, був зарахований на квартирний облік та звільнений з військової служби у запас, то в даному випадку суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для зняття його з квартирного обліку.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Згідно з нормами частин першої-другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не доведено правомірності прийнятого рішення, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
З огляду на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_3 ) про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати рішення об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом №6 від 22 вересня 2025 року, в частині зняття капітана запасу ОСОБА_1 зі складом сім`ї 4 особи з квартирного обліку осіб, які перебувають у черзі на одержання житлових приміщень для постійного проживання при ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 поновити капітана запасу ОСОБА_1 , складом сім`ї 4 (чотири) особи, а саме: дружина – ОСОБА_2 , 1982 року народження, син – ОСОБА_4 , 2017 року народження, син – ОСОБА_3 , 2007 року народження, на квартирному обліку осіб, осіб, які перебувають у черзі на одержання житлових приміщень для постійного проживання при ІНФОРМАЦІЯ_6 з 22 вересня 2025 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. Л. Шепелюк