Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м.Харків 
13 квітня 2026 року №520/16594/25 
Харківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Лариси Мар`єнко, розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін у судове засідання адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ново-Водолажський масло-жировий комбінат" до Харківської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, картки відмови, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ново-Водолажський масло-жировий комбінат", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської митниці Державної митної служби України, в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати рішення Харківської митниці Державної митної служби України №UА807000/2025/000128/2 від 20 березня 2025 року про коригування митної вартості товарів та картку №UА807200/2025/000149 відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, видану Харківською митницею Державної митної служби України до вказаного рішення.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ТОВ "Ново-Водолажський масло-жировий комбінат" при здійсненні митного оформлення товарів надало всі необхідні та достатні документи, передбачені ч.2 ст.53 МК України, які чітко ідентифікували товари та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Разом з тим Харківською митницею, в порушення норм МК України, безпідставно прийнято рішення про коригування митної вартості від 20.03.2025 №UA807000/2025/000128/2 та картку відмови у в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807200/2025/000149, якими неправомірно застосовано резервний метод визначення митної вартості товарів, імпортованих позивачем. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін у судове засідання за правилами статті 262 КАС України.
Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у спірних правовідносинах діяв в межах наданих повноважень, відтак підстави для задоволення позову відсутні. Також зазначив, що статтею 54 МКУ передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 МКУ. Митницею здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей використаних при обчисленні митної вартості. У результаті такого контролю встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності і неточності. Наданими декларантом документами висновки митного органу не спростовано, отже прийняте рішення та картка відмови є правомірними та обґрунтованими. Наведені обставини, на думку відповідача, свідчать про правомірність оскаржуваного рішення та необґрунтованість позовних вимог.
Також від представника позивача надіслав суду письмові пояснення, в яких додатково аргументував свою правову позицію та просив суд прийняти рішення про задоволення позовних вимог.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.
Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю "Ново-Водолажський масло-жировий комбінат" (податковий номер 32339338), зареєстровано у відповідності до чинного законодавства України як суб`єкт господарювання - юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 17.02.2003 за №14671200000000250. Місцезнаходження: 63202, Харківська область, Харківський район, селище Нова Водолага, вул.Миколи Амосова, буд.49.
Основний вид діяльності за КВЕД: 10.84 Виробництво прянощів і приправ.
Інші види діяльності: 10.39 Інші види перероблення та консервування фруктів і овочів; 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів; 82.92 Пакування; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів; 10.89 Виробництво інших харчових продуктів, н.в.і.у.; 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 77.31 Надання в оренду сільськогосподарських машин і устатковання.
Судом з матеріалів справи встановлено, що між позивачем (Покупець) та VERONA GLOBAL LOJISTIK DEPOLAMA TICARET LIMITED SIRKETI (Туреччина, Продавець) укладено Договір від 21.01.2025 року №21/01, відповідно до якого Продавець зобов`язується поставити Покупцеві Товар, зазначений в Специфікаціях цього Договору, а Покупець зобов`язується оплатити і прйняти у власність Товар, згідно умов цього Договору. Інвойс є невід`ємною частиною Договору.
Відповідно до п.2.1., 2.2. Договору, загальна сума Договору складає 157050,00 Євро. Ціна товару визначається згідно Специфікації до Договору і включає в себе вартість товару, вартість упаковки, маркування, витрати по сертифікації товару та оформлення товаросупровідних документів, вартість митних процедур у країні Продавця.
Згідно із Специфікацією №1 від 21 січня 2025 року до Договору № 21/01 сторони погодили постачання наступних позицій: томатна паста Brix 36-38, вага 20 500 кг, вартість за кг - 1,047 євро, загальна вартість погодженої партії 21463,50 Євро (20500*1,047), допускається відхилення +- 10% від зазначеного об`єму у зв`язку з особливостями фасування товару, умови поставки - СРТ Харків, Україна згідно Інкотермс 2020 (перевезення оплачено до м.Харків), умови оплати - 100% передоплата через банківський рахунок.
10.03.2025 року до митного посту "Барабашово" Харківської митниці уповноваженою особаю на декларування ТОВ "Ново-Водолажський масло-жировий комбінат" (ФО-П Макаренко Д.), з метою здійснення митного контролю та митного оформлення товару подано електронну митну декларацію №UA807200/2025/003269 (№25UA807200003269U3) на товар "Подріблені/гомогенізовані томати (томатна паста), приготовлені без додавання оцту чи оцтової кислоти, з вмістом сухої речовини понад 30%, продукт не є томатним оцтом, у первинній упаковці, масою нетто більш як 1 кг: - Tomato Paste Brix 36-38- 20421 кг, фасована в асептичні мішки, запакована у бочки".
Також до митного органу подано пакет документів, а саме: електронна митна декларація №25UA807200003269U3; сертифікат якості №05-02/02-2025 від 30.01.2025; пакувальний лист б/н від 21.01.2025; рахунок-проформа №PR-031103 від 21.01.2025; рахунок-фактура (iнвойс) №PR0031103-1 від 21.01.2025; автотранспортна накладна №121018 від 26.02.2025; сертифікат про походження товару №C1182535 від 20.02.2025; декларація про походження товару №PR031103-1 від 21.01.2025; банківський платіжний документ щодо оплати товару №69 від 10.02.2025; прейскурант (прайс-лист) виробника товару №15/1 від 17.01.2025; розрахунок ціни (калькуляція) №28-02 від 28.02.2025; зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу товарів №21/01 від 21.01.2025; Додаткова угода №1 від 22.01.2025; Специфікація №1 від 21.01.2025; комерційна пропозиція №24/1 від 17.01.2025; сертифікат здоров`я №25-34-0075 від 10.02.2025; ціновий висновок державного підприємства "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків" №3-1/300 від 05 березня 2025 року; договір про надання послуг митного брокера №88-МО-12/2022 від 21.12.2022; сертифікат здоров`я №25-34-0075 від 10.02.2025.
З підстав спрацювання системи ризиків, згенерованих АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів, митним органом запропоновано надати позивачу додаткові документи на підтвердження митної вартості товарів. 
На запит митного органу позивач надав лист від 13.03.2025 №13/03, в якому повідомив, що на запит митниці були надані всі документи для підтвердження митної вартості, інші додаткові документи надати немає можливості. Просив продовжити митне оформлення товару.
Листом від 14.03.2025 №14/03-1 ТОВ "Ново-Водолажський масло-жировий комбінат" додатково повідомив, що в рамках договору №21/01 від 21.01.2025 не здійснювались платежі через третіх осіб, про що свідчить інформація в платіжному дорученні №69 від 10.02.2025 на суму 21463,50 євро.
Після аналізу поданих декларантом документів відповідач прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807200/2025/000149 та рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2025/000128/2 від 20.03.2025.
Підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2025/000128/2 від 20.03.2025 вказано, що митна вартість імпортованих товарів, заявлених до митного контролю та митного оформлення за митною декларацією від 10.03.2025 №25UA807200003269U3 не може бути визначена за заявленою декларантом митною вартістю відповідно до ч.6 ст.54, ч.2 ст.58 Митного Кодексу України (далі – Кодексу) та ст.VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року (далі – ГАТТ) з наступних підстав. При проведені контролю митної вартості за митною декларацією (далі - МД) 10.03.2025 №25UA807200003269U3, встановлено, що надані декларантом документи не містять відомостей щодо складових митної вартості, необхідних при її обчисленні, а також містять розбіжності, які мають вплив на числові значення складових митної вартості. 
Згідно з рішенням про коригування митної вартості товарів (графа 31) відповідач здійснив митну оцінку товару за 6 (резервним) методом визначення митної вартості. Вартість за одиницю товару з 1,047 євро/кг збільшено митницею до 1,4406 євро/кг.
З метою уникнення простою у господарській діяльності та дефіцитну товару, позивач випустив товар у вільний обіг за митною декларацією від 28.03.2025 №UA807200/2025/004448 (№25UA807200004448U3), без надання гарантій відповідно до розділу Х МКУ.
Не погоджуючись із вищевказаними рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом частини 1 статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до частини 1 статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Частиною 6 статті 264 Митного кодексу України визначено, що митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 Митного кодексу України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За змістом частини 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частинами 1-3 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Стаття 53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Отже, митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, які зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта.
Ненадання витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 18 липня 2024 року у справі №620/3264/18, від 05.03.2019 у справі №815/143/17, від 09.04.2019 у справі №825/1575/17.
У постанові від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-а Верховний Суд зазначив, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, щодо порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Держмитслужби України та Автоматизованій системі митного оформлення "Інспектор", та наявністю у митного органу інформації, що задекларований рівень митної вартості товару нижче, ніж рівень митної вартості на подібні товари, оформлені в митному відношенні іншими митницями ДМСУ раніше, суд зазначає, що інформація в автоматизованій системі митного оформлення та спрацювання ризиків є рекомендацією, обов`язковою до виконання, посадовій особі митного органу більш ретельно опрацювати подані до митного контролю та митного оформлення документи.
Відповідно до ч.1 ст.337 МК України перевірка документів та відомостей, які подаються митному органу під час переміщення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені МК України.
Згідно з вимогами п.2 ч.2 ст.52 МК України декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів відповідно до ч.5 ст.54 МК України має право упевнюватися в достовірності або точності будь - якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості та письмово запитувати у декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 МК України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач надав розширений пакет документів для підтвердження правильності та достовірності визначення ним митної вартості задекларованих товарів.
Разом з тим, що при прийнятті митницею рішень про коригування митної вартості товару за основу було взято наявну в митниці цінову інформацію, що міститься в ціновій базі Єдиній автоматизованій інформаційній системі Держмитслужби України та Автоматизованій системі митного оформлення "Інспектор".
Застосування митницею ціни за відомостями спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України та Автоматизованої системи митного оформлення "Інспектор" суд вважає необґрунтованим, оскільки самі по собі відомості згаданої системи не містять жодних параметрів, об`єктивно необхідних для судження про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність товарів. Потрібні для такого судження характеристики товару можуть бути з`ясовані лише у спосіб порівняння змісту поданих до митного оформлення документів з документами про властивості раніше імпортованого товару.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 09.11.2022 у справі №520/10381/2020.
Що стосується посилання відповідача на те, що наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству, а саме: у митних органів наявна цінова інформація на ідентичний та подібний товар, зокрема, того ж самого виробника, суд зазначає, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №810/3295/17.
При цьому, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.
Так, при порівнянні партії поставки товару відповідно до наданої позивачем митної декларації від 10.03.2025 №UA807200/2025/003269 (25UA807200003269U3) та митної декларації на подібні товари №24UA500530008351U6 (МД№UA500530/2024/008351 від 23.12.2024) встановлено, що розбіжність між валютою договору (євро/кг та долар США/кг), кількість (вага партії) постачаємої продукції, невідомі інші умови поставки, що безпосередньо впливає на формування ціни товару. 
За таких підстав посилання митного органу на вказану митну декларацію не є припустимою при твердженні щодо заниження позивачем митної вартості товару.
Щодо доводів відповідача про надання позивачем при митному оформленні товару митної декларації країни відправлення, судом з`ясовано наступне.
Відповідно до частини 2 статті 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі- продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Як вбачається з вказаного переліку, серед документів, які підтверджують митну вартість товару, митна декларація країни відправлення відсутня.
Пунктом 7 ч.3 ст.53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: копію митної декларації країни відправлення.
Тобто, копія митної декларації країни відправлення не належить до документів, які підтверджують митну вартість товару відповідно до ч.2 ст.53 МК України, отже не є обов`язковим документом, який має бути наданий декларантом до митного органу, а може лише додатково надаватися до митного органу виключно у випадку, передбаченому ч.3 ст.53 МК України за її наявності.
Отже, суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що не надання позивачем до митного органу декларацій країни відправлення стало підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Щодо твердження митного органу про те, що у наданий декларантом прайс-лист не відображає дійсну вартість товару, то суд зазначає, що відомості, зазначені у прайс-листі компанії-виробника жодним чином не можуть вплинути на складові вартості товарів, що постачаються на територію України. При цьому, законодавством не встановлено такої обов`язкової умови для прайс-листа.
Більш того, суд зазначає, що прайс-лист - це перелік пропозицій товару та цін, який не може зважатися первинним документом. Прайс-лист не є обов`язковим документом, який обов`язково має надаватися декларантом до митного органу, та такий прайс-лист був наданий декларантом до митного органу лише з метою додаткового інформаційного обґрунтування при поданні митної декларації.
Отже, відсутність у прайс-листі дійсної вартості товару не може бути підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Стосовно посилання відповідача на те, що позивачем не доведено правильність розподілу транспортних витрат, відсутність інформації щодо вартості навантажувально-розвантажувальних робіт, експедиторських витрат за межами митної території України, слід зазначити таке.
Згідно з п.6 ч.2 ст.53 МК України документами, що підтверджують митну вартість, є зокрема транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
За умовами договору №21/01 від 21 січня 2025 року, постачання товару проводилось на умовах СРТ Харків, Інкторемс 2020, тобто, вартість експортних митних формальностей, оформлення супровідних документів та перевезення до визначеного місця призначення включається до загальної вартості товару та відноситься на рахунок постачальника.
Отже, при таких умовах постачання, позивач не має обґрунтовувати та підтверджувати транспортні та супутні витрати – оскільки отримує товар в місці призначення та не несе відповідних витрат, а митна вартість визначається згідно специфікації/інвойсів.
Слід зазначити, що у калькуляції №28-02 від 28 лютого 2025 року постачальник, серед іншого, визначає і вартість доставки товару за маршрутом "Туреччина-Харків".
За таких умов, твердження відповідача про відсутність підтвердження транспортних та супутніх витрат не відповідають дійсним обставинам справи та нормативним актам.
Відповідно до ч.5 ст.58 МК України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Позивач в даному випадку не здійснював жодних платежів, пов`язаних з перевезенням замовленого товару, про що додатково повідомляв митний орган в листі від 14.03.2025.
Щодо ненадання декларантом усіх витребуваних додаткових документів, передбачених частиною 3 ст.53 МКУ, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 6 ст. 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Таким чином, аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
У спірному випадку суд не вбачає ознак недостовірності задекларованої вартості, відповідачем належних доказів щодо існування підстав для прийняття оскаржуваних рішень до суду не подано.
Також, як встановлено судом з матеріалів справи, то декларантом надано до контролюючого органу необхідні документи, а відповідачем, у свою чергу, не наведено обґрунтованих підстав для витребування у позивача додаткових документів та подальшого прийняття рішення про коригування митної вартості товарів.
Відповідно до правової позиції Верховного суду (постанова від 02.07.2020 у справі №803/916/17) контроль правильності обчислення декларантом митної вартості здійснюють митні органи у визначений законом спосіб у разі наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей "Декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість. За таких обставин, Суд вважає обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій, що позивачем подано до митниці належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, відповідачем не підтверджено належними доводами та доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена."
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що зі змісту оскаржуваних у даній справі рішень вбачається, що такі рішення не містять жодних відомостей про будь-які характеристики ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, обсяги партій, умов поставки, комерційних умов тощо. Так, відповідачем вказано лише номер та дату митних декларацій, яка стала джерелом інформації для коригування митної вартості, що свідчить про помилковість зазначених доводів відповідача.
Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.12.2018 у справі №815/1670/17.
Відповідачем під час розгляду справи не надано до суду доказів здійснення детального порівняння, як і не надано доказів, які б підтверджували аналогічність характеристик імпортованого позивачем товару та товару, митна вартість якого була взята митницею за зразок для обчислення, що свідчить про необґрунтованість та недоведеність зазначеного висновку відповідача.
Відтак, враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідачем не надано до суду належних та достатніх доказів правомірності винесених рішень про коригування митної вартості.
Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Також згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким чином, оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару Харківської митниці від 20.03.2025 №UA807000/2025/000128/2 є необґрунтованим та прийнятим без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень.
Щодо позовних вимог про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 20.03.2025 №UA807200/2025/000149, суд зазначає про таке.
Оскільки саме прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про коригування митної вартості слугувало підставою для видання картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, то визнання рішення про коригування митної вартості протиправним та його скасування є підставою для визнання протиправною та скасування картки відмови.
Відтак, об`єднання цих вимог є належним способом захисту порушених прав позивача, з урахуванням усталеної судової практики.
Приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Враховуючи задоволення позову, відповідно до частини 1 статті 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці.
Керуючись ст.ст.19, 139, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ново-Водолажський масло-жировий комбінат" (вул.Амосова Миколи, буд.49, с-ще Нова Водолага, Харківський район, Харківська область, 63202, код ЄДРПОУ 32339338) до Харківської митниці (вул.Миколаївська, буд.16Б, м.Харків, 61005, код ЄДРПОУ 44017626) про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Харківської митниці від 20 березня 2025 року №UА807000/2025/000128/2 про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 20 березня 2025 року №UА807200/2025/000149.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці (вул.Миколаївська, буд.16Б, м.Харків, 61005, код ЄДРПОУ 44017626) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ново-Водолажський масло-жировий комбінат" (вул.Амосова Миколи, буд.49, с-ще Нова Водолага, Харківський район, Харківська область, 63202, код ЄДРПОУ 32339338) витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території м.Харків та Харківської області, повний текст рішення складено 13 квітня 2026 року.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО