РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Мукачево Справа №303/9629/25
2/303/3769/25

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого – судді Кость В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Мукачево цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 
до відповідача ОСОБА_2 
про стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього аліментів на утримання доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини його заробітку (доходу), щомісячно, на період навчання до досягнення нею 23 років.
Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що сторони перебували у шлюбі та є батьками повнолітньої доньки – ОСОБА_3 , яка потребує наразі матеріальної допомоги у зв`язку із продовженням навчання.
Позивач посилається на те, що відповідач є молодим та здоровим, офіційно працевлаштований, вдруге одружився та має на утриманні іншу дитину, самостійно надавати кошти на утримання їх з позивачкою спільної доньки відмовляється. 
Відповідач подав відзив на позовну заяву, на підставі якого просить відмовити в задоволенні позовної заяви, з урахуванням обставин укладення шлюбу відповідачем вдруге, народження ІНФОРМАЦІЯ_2 сина - ОСОБА_4 , відсутності у відповідача постійної роботи, наявності на утриманні відповідача 73-річної матері – ОСОБА_5 . 
Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне.

Згідно з даними копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 5 листопада 2007 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батько – ОСОБА_2 та мати – ОСОБА_6 (а.с. 22).
Шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією рішення Мукачівського міськрайонного суду від 21 лютого 2011 року у справі №2-862/11 (а.с. 20-21).
З даних копії атестату ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_3 успішно завершила 11 клас та переведена до 12 класу Гімназії Цоганннеум у місті Лобург (а.с. 15-19). 
Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи, суд виходить також з того, що ст. 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) передбачено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. 
Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.
У відповідності з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з приписами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). 
Відповідно до ст.ст. 199, 200 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.
Відповідно до п. 20 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати (постанова Верховного Суду від 16.02.2022 року по справі № 381/2423/20).
Враховуючи вищевикладене, однією з підстав для присудження до стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання є наявність у батьків можливості надати таку допомогу. 
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Поряд з цим, у поданому суду відзиві відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки на його утриманні також перебувають малолітній син від нового шлюбу, непрацездатна 73-річна мати, він є безробітним, сім`я утримується за рахунок доходів дружини ОСОБА_7 . 
На підтвердження зазначених обставин відповідачем надано копії свідоцтва про шлюб (а.с. 43), свідоцтва про народження (а.с. 44), з яких вбачається, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .
Водночас, надана копія пенсійного посвідчення матері відповідача (а.с. 45) не підтверджує ті обставини, що мати перебуває саме на його утриманні. Поряд з цим, у поданому відзиві ОСОБА_2 посилається також на те, що сплачував аліменти до повноліття доньки. 
В свою чергу, доводи про тимчасове безробіття відповідача залишилися доказово непідтвердженими.
При визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, суд враховує те, що утримувати повнолітню дитину є рівною мірою обов`язком, як матері, так і батька.
Таким чином, враховуючи матеріальне становище позивача та відповідача, а також обставини визначені в статті 182 Сімейного кодексу України, факт перебування на утриманні відповідача малолітнього сина, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково та призначити аліменти у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_3 23-х років.
Приймаючи саме таке рішення суд виходить також з того, що визначений судом розмір аліментів надасть можливість забезпечити інтереси дитини сторін по спрві, не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дітей, а також загальним засадам сімейних відносин – справедливості, розумності та моральності. 
Відповідно до частини першої ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. 
Пунктом 1 частини першої ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. 
Крім того, на підставі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідача слід покласти обов`язок зі сплати судового збору.

На підставі наведеного та керуючись статтями 8, 124, 129 Конституції України, статтями 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 279, 280, 281, 354, 355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:
1. Позов – задоволити частково.
2. Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання повнолітньої доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 8 грудня 2025 року на період навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23-х років.
2.1. У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
3. Допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
4. Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави суму 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) гривні судового збору.
5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
7. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Представник позивача: ОСОБА_8 , АДРЕСА_2 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Представник відповідача: Січка Василь Васильович, 88000, м.  Ужгород, вул. Івана Франка, 1В, блок Г, офіс 7.
Суддя         В.В. Кость